69 
\ 
eller den sydlige Ende af det Ochotsiske Hav, og ved Østkysten 
omtrent ved 60^ N. B.; thi i den nogenlimde bekjendte marine 
Fauna ved Øen Sitclia (58^) ere de nordvestlig-americanske Arter 
endnii overveiende over de arctiske. 
Ved en Fauna som den ved Norges nordlige Kyst vil Bedøm¬ 
melsen af hvilke der forekommende Arter man bør betragte som 
arctiske eller hjemmehørende i lishavet, og hvilke der maa an¬ 
sees for at være in d vand rede fra den tilgrændsende boreale 
eller sydligere Regioner, vistnok have sine store Vanskeligheder. 
Disse ligge fornemmelig deri, at vi endnii kim besidde ufuldkom- 
men Kundskab om Havs-Faunaen ved flere af de Kyster, hvis 
I geographiske Beliggenhed og øvrige Naturforholde ikke kunne 
j lade nogen Tvivl om, at vi have for os Arter, som ubetinget og 
I' oprindelig tilhøre den arctiske Region. Saadanne ere: Siberiens 
1 Nordkyst, Nowaja-Semlja, Spitsbergen, ^ Grønland, Melvilleøerne 
& cet. 
j 
1 Bedst kjende vi i denne Henseende ved de danske Naturfor¬ 
skeres Bestræbelser Grønland, som, da en stadig Polarstrømning 
omgiver dets Kyster og holder ethvert fremmed Element borte, 
maa antages at have en i Ro sig befindende arctisk Fauna. Vi 
kunne derfor vistnok ubetinget antåge, at alle ved den norske 
Kyst forekommende Arter, som efter omhyggelig Un- 
dersøgelse befindes atvære identiske med grønlandske, 
maae være ægte eller oprindelig arctiske. 
Da endvidere Erfaringen lærer os, at enhver Art, naar man 
seer bort fra ugunstige, til dens Livsbetingelser ikke passende 
Localiteter, har et i sig sammenhængende Udbredelsesrum (Area), 
saa kunne vi med Sikkerhed antage, at de Arter, som forekom¬ 
me baade i den atlantiske og i Beringsarmen, maae være cir- 
' cumpolare d. e. findes rundt om Nordpolen eller paa de fleste 
Punkter af de tvende store nordlige Fastlandes Polarkyster. Saa- 
' danne circumpolare Arter ere naturligviis at betragte som ægte 
■arctiske. 
Fremdeles synes vi berettigede til at holde de Arter for 
arctiske, som findes paa begge Sider af en af de om- 
