124 
8. Pagurus pubescens Krøyer, meget hyppig i vor arctiske 
Regiou og af langt betydeligere Størrelse end sydligere ved 
vor Kyst, hvor den ogsaa er sjeldnere. Den gaaer nordlig 
til Ruslands Nordkyst, Kamtschatka, Grønland og Nordame- 
ricas Østkyst, og er følgelig at betragte som en arctisk Art. 
Talrigere end Bracliyurerne og Anomiirerne ere i vor arcti¬ 
ske R.egion de langhalede Decapoder, Macrura. Af disse 
forekomme her følgende: 
9. Homariis vulgaris Edw. (Cancer Homarns L.), den almin- 
delige Hummer, som egentltg har sit rette Hjem i den bore- 
ale Region, men dog ogsaa gaaer sydlig til Middelhavet og 
nordlig til Polarcirkelen (see Gunnerus’s Anmærkninger til 
til Leem’s Finmarkens Beskrivelse pag. 328), er i de senere 
Aar funden, skjøndt sjeldent, i Lofqten og nordre Foldenfjord 
( 671 / 2 ^ N. B.), hvor den tilforn skal have været ganske iibe- 
kjendt, hvilket, om man tør tillægge denne lagttagelse nogen 
Vægt, synes i Forening med flere andre Kjendsgjerninger at 
hentyde paa en stadig Fremrykken af den boreale Havs-Fau- 
na imod Norden. 
10. N e p h r 0 p s n 0 r v e gi c u s (Cancer) L., denne mærkvæ.rdige, 
i Middelhavet og den boreale Region, med Overspringen af 
de mellemliggende atlantiske Kyster, udbredte Form, gaaer 
ogsaa, efter Gunnerus (1. c.) ind i den arctiske Region ligetil 
Nord kap, her ligesom overalt ikke meget hyppig. 
11. Gal a the a strigosa (Cancer) L., almindelig ved hele vor 
øvrige Kyst og sydlig udbredt til Middelhavet, har jeg fund et 
ligetil Nordkap, dog kun sjelden og af ringere Størrelse end 
sydligere. 
12. Munida rug osa (Galathea) Fabr., M. Rondeleth Bell, som 
sydlig er udbredt til Frankrigs Vestkyst, forekommer endnu 
høit oppe i Finmarken, hvor jeg ved Øxfjord og Komagfjord 
har truffet den paa større Dyb, men altid kun i mindre 
Exemplarer. , 
Slægtcrne Crangon (med den nærstaaende Sabinea) og 
