194 
d. e. Den, som jeg bevare de he el og holden, han blev 
i Sandhed Seierherre. 
Pryd dig med denne, saa bliver i Fare Frygten mindre. 
Talen maa man tænke sig i Brystbilledets Mund, og Prono- 
minet denne i anden Linie refererer sig til Bracteaten som 
Am ulet. 
Sproget er ikke reent Sanskrit, men et Prakrit, hvori No¬ 
minativ endelsen (Visarga) falder bort, og hvori Verbet dhi, sus- 
tinere, ei som Lexica angive, er flecteret som hørende til 4de 
Classe og i Atmanepadam, men som hørende til Iste Cl. og i 
Parasmaipadam, ligesom ogsaa Verbet mank, ornare. er brngt i 
Parasm. istedetfor i Atmanep. og har mistet sin Nasal. 
For Kjendskabet til det oldindiske Alphabet vindes ved Brac- 
teatens Indskrifter tre Tegn, som ikke forekomme i de forhen 
bekjendte Indskrifter, nemlig for ta og sa. 
Ogsaa Præget ,paa denne Bracteat er yderst mærkeligt, saa- 
vel ved Hovedets særegne Form, som især ved den Slange, der 
skyder op fra den ene Skulder. I Beskrivelsen over denne i 
Annaler for nord. Oldk. 1855 S. 286 yttres den Mening, at det^ 
som sees under Hovedet, er et Skjold, hvis ene Side ender sig i 
et Fuglehoved^. Men, da der ikke er ringeste Antydning af 
nogen Adskilldlse mellem Hovedet og hvad der er nedenfor sam¬ 
me, synes det rimeligere at antage dette for en Deel af Legemet, 
nemlig Hals og Skuldre. Da derhos den Hals med Hoved, som 
skyder op fra den ene Skulder, ligesaalet kan antages for at be¬ 
tegne en Slange som et Fuglehoved, ledes Tanken derved hen 
m 
paa det persiske Sagn om den tyranniske Konge, Zohåk, om 
hvem det i Shahnameh heder, at han af Ahriman lod sig forlokke 
til Synd. Den Onde kom nemlig til ham i Skikkelse af en Kok, 
* Forf. henviser lil den i samme Atlas afbildede Bracteat No. 81, hvor et lisfnende 
Hoved med Hals synes anhragt paa et Skjold; men Hovedet er der anbragt 
ikke paa Skulderen, men paa noget, der maaskee skal forestille et Skjold. F. 
Magnusen antager hele den nederste Deel af Præget for at være ,,en stor Fugl, 
som bøier Halsen opad samt Hovedet fremad.“ 
