195 
lavede ham mange kostelige Retter, og fik ham til at spise Kjød, 
medens blot Vegetabilier forhen havde været Folks Føde. Han 
vandt herved Kongens Yndest i den Grad, at denne opfordrede 
ham til at udbede sig en Naadesbevisning. Derpaa lyder Beret- 
t ningen videre saaledes:^ 
Kokken sagde: 
j.j ' y Jeg kar een Ting at bede Kongen om^ skjønt jeg er for ringe der- 
^ tif at nemlig Kongen vil tillade at jeg kysser hans Skulder og at jeg 
, berører den med Øine og Ansigt. Da Zoldk hørte hans Tale, indsaa 
han intet Hemmeligt deri og iillod at Dæmonen^ som om han var hans 
Ven, kyssede ham paa Skulderen. Da han havde kysset^ forsvandt 
han fra Jorden. Ingen i Verden har seet saa forunderlig en Ting. 
^ En sort Slange kom frem fra enhver af hans Skuldre. Han blev be¬ 
drøvet og fra alle Kanter sogte han Lægedom.‘‘^ 
; ' ^ Der berettes nu videre, at Kongen i nogen Tid anvendte alle- 
haande Lægemidler, endog Troldom, for at blive af med Slan- 
r - gerne, men forgjæves. Han lod dem da afskjære, men de voxede 
^ igjen. Da kom Satan selv i Skikkelse som en Læge og gav 
^ Kongen det Raad, at ernære Slangerne for at berolige dem, og 
, .han foreskrev som Næring en Menneskehjerne daglig for hver, 
fe i den Heiisigt at ødelægge Menneskeslægten. Kongen fulgte Raadet. 
At Billedet paa vor Amulet kun har Slange paa den ene 
Skulder, medens Schahnameh taler om to Slanger, er neppe iveien 
for at antage Hentydningen til Zohåk, da de mange Aarhundre- 
der, som maae antages at være forløbne efter Bracteatens For- 
^:^færdigelse indtil Schahnameh blev forfattet (omtrent 1000 Aar 
Æefter Chr. F.), lettelig kunne have forandret Sagnet saameget. 
Valget af Zohaks Billede paa en Amulet synes ret passende, 
- ; . ined Hensyn til, at han deels skildres som en mægtig Fyrste, der 
I underlagde sig mange Nabolande, deels som en djddu eller Hexe- 
mester^. 
Spørger man om, hvor denne Bracteat er forfærdiget, da 
I kunde det vel synes, at den tydelige og correcte Legende neppe 
I i 
Collectton-orientale, Le livre des Rois lp. 17A 
* ibid. p. 82 flg. 
13 * 
