204 
sammenligner Billederne paa den her Pl. II Fig. 10 fremstillede 
Rracteat, en Mand, et fiirføddet Dyr, en Fugl og en Slange, med 
det gamle persiske Sagn om Helten Såm, fristes man til at see 
en Fremstilling af lians Bedrifter paa Bracteaten. Det heder nem¬ 
lig om ham i Minocheréd, et gammelt persisk Skrift: „Såm havde 
(gjorde) den Nytte, at han ihjelslog Slangen Qriivar, og Ulven 
KapCit, som man ogsaa kakler Pehina, og Dev’en (Dæmonen) 
Gandorf og Fuglen Ramek og Forvirringens Dev.’^i Naar man nu 
undtager de to Dev’er, der som aandelige Væsener maaskee ei 
frembøde noget Holdepunct for' Fremstilling, kunde de tre Dyr 
paa Bracteaten godt svare til de tre af Såm fældede, og Helten 
selv kunde afgive et passende Emne for en Amulet. Paa det 
Spørgsmaal, hvad det europæiske Norden har med den persiske 
Mythologie at bestille, kan jeg henvise til en Række Artikler i 
Jonrn. Asiat. V Sér. T. VI og X, hvori Baron v. Eckstein har paa- 
viist en Mængde Overeensstemmelser mellem den indiske, persi¬ 
ske og nordeuropæiske Mythologie. Jeg anseer dog ingen af de 
fremsatte Forklaringer ganske tilfredsstillende, men fremsætter 
dem kun til kommende Forskeres nærmere Overveielse. 
Hvad de paa Bracteaterne forekommende Rune-Iildskrif¬ 
ter angaaer, da har Ingen hidtil kunnet tyde dem. De ere maa¬ 
skee ogsaa uden anden Betydning end den Overtroen har lagt i 
den Lyd, som fremkommer ved at udtale dem, og indbyrdes for¬ 
skjellige i den Hensigt at tjene som mystiske Midler mod forskjel¬ 
lige Farer, ligesom hos Kalmyker og Mongoler en Mængde for¬ 
skjellige Hexeforrnler ere i Brug som Væ.rn mod allehaande Ondt, 
saasom nah nah-sah ndtalt sex Gange mod Djævelens Anfæg- 
telser, sz ah chah bah ah ah, imod Forgiftelse o. s. v.^ 
Mongoler og Tibetaner erklære dem for at være indiske og 
kalde dem Tarni, en Forvandskning af Sanskrit Dhårani. Dr. 
Chr. F. Han antog Buddhismen og var meget ivrig i at udbrede den. Journ. 
Asiat. 1V S. T. VIII p. 302 Jig. 
' Zeitschr. der deutschen morgenl. Geselsch. 3 B. S. 247. 
’ Pallas l. c. II S. 245 flg. 
