skrift af en holdt Tale, dog den Ild, den Livlighed og den Kraft, 
den „gravitas‘S ^et „pondus^‘ og den prægnante Korthed, den 
Charakteerfnldhed, som ndmærkede Ambrosius og hans Skrifter.- 
Talen har, saa ringe end dens Omfang er, flere meget smukke 
Steder og er overhovedet Ambrosius aldeles værdig. 
IV. Hvad vi erfare af Ambrosius’s Tale, er Følgende; 
1. Navnet Symbolum, hvormed den oldkirkelige Occident 
allerede paa Cyprians Tid pleiede at betegne den kirkelige Daabs- 
bekjendelse, forklares af de vesterlandske Kirkelærere i Ahninde- 
lighed paa en dobbelt Maade, ved indicAum, signum og ved collatio. 
Ved den første Forklaring bleve de snart staaende ved den al- 
mindelige Betydning: Erkjendelses- og Adskillelsestegn mellem 
Christne og Ikkechristne og mellem rettroende Christne og Hære- 
tikere (saaledes Maximus afTurin, naar han i sin Homili in expo- 
sitione Symboli, Max. Biblioth. Patrr. T. VI p. 42 seq., siger: 
SymboJuni iessera est et sUjnacnlum^ quo inter fideles perfidosgue 
secernoturjy snart tøønkte de ved samme specielt paa Soldaternes 
Erkjendelses-, Adskillelses- og Legitimationstegn, deres Parole, 
tesserd niilitciris. idet det christelige Liv sanimenlignedes med en 
Soldatertjeneste, mititia Christi, og de Christne med Soldater, mili- 
tes Chrisli (saaledes Rufin i sin Erpositio in Symbolum Apostolorum,, 
idet han her siger: Denique et in bellis cirilibus Jwc observari 
ferunt: quoniam et armorum habitus par et sonus iwcis idem et mos 
unus est atque eadem instituta betlandi, ne qua dolis suhreplio fiaty 
symbola discreia. unusquisque dux suis militibus tradit, quæ lafine 
signa vel indicia 7 iominantur^ et si forte occurrerit quis, de quo du- 
bitetur, interrogalus symbolum prodatj si sit hostis, an socius), snart 
vel ogsaa paa det Tegn, hvorpaa de i Mysterierne Indviede er- 
kjendte hverandre og hvorved de adskilte sig fra Uindviede, idet 
den hemmelighedslulde Indvielse i Christendommen ved Daa- 
ben sammenlignes med Indvielserne ved de hedenske Mysterier. ^ 
‘ I en tredie spcciel Skikkelse fremtræder den første Forklaring hos Augustin, 
idet han i Sermo 212 in traditione Symboli siger: Symbolum nominatur a simili- 
tudine quadam translato vocabulo, quia symbolum inter se faciunt mercatores, quo 
eorum societas pacto Jidei teneatur et vestra societas est commercium spiritualium. 
