18 
leshed imod den aquilejensiske Kirkes Tilsætning irwisibUi et im- 
passibili til Credo in Deo Patre omnipotente. Denne Polemik har 
her fortrængt enhver udlæggende Bemærkning til den første Ar- 
tikel selv. Endelig fremtræder den tredie Gang strax efter Ud- 
læggelsen af Symbolet i Begyndelsen af Slutningsbemærkningerne 
(s. det sidste af de S. 13 anførte Steder og det længste af de S. 
14 anførte, to Steder, der forbindes med hinanden ved Ordene; 
cum habeas in libro Apoculypsis Johmnis, qui libellus canommlur, et 
tnaxime ad fidei proficit fundamentum; ibi enim evidenter omnipo- 
teniem dominum nostrum Jesum Christwn memoramt. Licet et in 
aliis locis, tamen in ipso libello ^si qui, inquil, addiderit aut detraxe- 
rit, judicium sibi sumit et poenam^^). Her bekjæmper Ambrosius 
enhver Forandring af Symbolet. 
Foranledningen til denne Polemik, med hvilken Ambrosius, 
som sagt, staar ganske ene - i ingen af de mange ho- 
miliæ in tradiiione eller reddiiione symboli, som vi endnu have tilovers, 
og overhovedet ingensteds i hele den oldkirkelige Literatiir fmde 
vi noget Lignende —, har, som allerede S. 8 ytret, upaatvivlehg 
den Omstændighed givet, at Arianerne havde beraabt sig paa Or¬ 
dene irwisibUi et impassibili i det aquilejensiske Symbol for sin 
Paastand, at Sønnen, Logos, var msibilis et passibilis og derfor 
ikke kunde være Gud i egentlig Forstand, ^en Paastand, imod 
hvilken Ordene 9acrxovT£C — TpsxTOv r aXXot.wTov tov \iio% 
Tou -hsou i det til den (egentlige) nicænske Bekjendelse tilføiede 
Anathema over Arianerne ere rettede, og som de anførte Ord a 
den aquilejensiske Kirkes Daabsbekjendelse virkelig kunde synet 
at begunstige. Ambrosius saa af denne Paaberaabelse, hvor fai 
ligt og betænkeligt det var at tilføie, omend i den bedste Mening, 
‘ Det havde den aquilejensiske Kirke naturligviis gjort med Ordene invisibih e 
impassibilL Man kan sec dette af hvad Rufin, et Medlem af denne Kirke, i si 
Expositio in Symbolum Apostolorum, hvori han udlægger Symbolet i dets aquile 
jensiske Form, bemærker om disse Ord: „>SciWum,“ siger han nemlig om deir, 
,,quod duo isti sermones in ecclesiæ Romanæ symbolo non habentur; constat autet 
apud nos additos hæreseos caussa Sabellii, ilUus profecto, quæ a nostris Patripai 
siana appellatur, id est, quæ Patrem ipsum vel ex virgine natum dicit, vel passin 
afjirmat in carne. Ut ergo exeluderetur talls impietas de Patre, videntur hcec ac 
