19 
a 
9 
F ; 
i; 
I ! 
i antihæretiske Tilsætninger til Symbolet, idet disse lettelig selv 
R » 
L kunde synes at indeholde en eller anden hæretisk Vildfarelse og 
; derved fremkalde denne Vildfarelse hos svage ubefæstede Gemyt¬ 
ter og fornemmelig tjene Hæretikere, der hjddede den, til Skal- 
" keskjul, give dem Vaaben i Hænderne mod den kirkelige Sand- 
lied og hjælpe dem i at forføre de Enfoldige og ved alt dette 
‘j vanskeliggjøre de rettroende Kirkelæreres tunge Kamp imod Hæ- 
1 resien. Han fandt derfor, at det var rigtigst at afholde sig fra 
at indføre saadanne Tilsætninger i Daabsbekjendelsen eller ialfald 
■f igjen at fjerne dem, naar de Hæresier, hvis Udbredelse i Kirken 
de vare bestemte til at modarbeide, vare aandelig overvundne, 
og de Hæretikere, hvis Indsnigen de skulde forhindre, udelukkede 
fra den katholske ‘Menighed, havde sluttet sig sammen til usle, 
^ vegeterende og lidet farlige smaa secteriske SamfundT 
i didisse majores et invisihilem Patrevn et impassxhilem dixisse. Constat emm Filium, 
non Patrem in carne natiim et ex carne natwn, et ex nativitate carnis Filium visi- 
rj bilem et passibilem factutn,. Q,u axi tum autem sp ect cit ad illaTfi deitatis ith - 
f mortalem substantiam, quæ una ei eademque cum Patre est, ib i neque 
I; Pater, neque Filius, neque Spiritus sanctus invisibilis aut passibilts 
r creditur. Secundutn vero dignationem carnis assunitce Filius et vi sus 
^ passus in carne est. Cluod et propheta (Baruch i Bar. 3, 35 37 Vulg. 
I,i 36 — 38 LXX) prædixerat, ubi ait: ,,,Mic Deus noster, et non reputabitur alter ad 
^ eum. Invenit omneni viani disciplince et dedit eam Jacob puero suo et Israel dilecto 
suo. Post hæc in terris visus est et cum hominibus conversatus 
^ * Dette var paa Ambrosius’s Tid Tilfseldet med de Monarchianere eller Antiini- 
r tariere, imod hvilke Ordene invisibili et impassibili ere rettede: Sahellianerne eller 
^ snarere Patripassianerne, hvis Blomstringstid var det overhovedet ved mange- 
|l haande monarchianske eller antitrinitariske Bevægelser og den kirkelige Kamp 
^ derimod udma 3 rkede tredie Aarhundredc, hvorfor den anførte Tilsætning >61 al- 
lerede daterer sig fra denne Tid eller nærmere fra dens første Aartier. Dengang 
havde nemlig Patripassianismen en Tid lang fundet megen Indgang i den ro- 
^ merske Menighed og endog i mere eller mindre Grad vundet nogle romerske 
I ^ Biskoper (Victor, Zephyrinus, Callistus) for sig (s. det Tertullian tillagte Skrift 
adversus omnes hcereses c. 8 sml. med adv. Prax. c. 1 og især Hippolytus s Phi- 
■ losophumena 1. 9 c. 7. 11. 12). Fra Bom af, Occidentens og speciel Italiens 
^ Hovedmenighed, hleve da vel ogsaa andre italienske Menigheder og iblandt dem 
den i Aquileja hjemsøgte af Patripassianere, hvad der bevægede denne Sidste til 
f at optage imod disse de anførte Ord i Daabsbekjendelsen. Saaledes lader det 
!: 
i 
I 
