21 
kelse, og som endelig allerede dengang i liøi Grad aandelig be¬ 
herskede Occidenten, og især naturligviis de øvrige italiske Kir¬ 
ker. DaAmbrosius antog, at Symbolet var forfattet af Apostlene, 
saa fandt han, at de Forskrifter, ^ som det indeholdt, vare tilstræk- 
kelige, ialfald saa snart Troen var sikret imod Hæretikernes An- 
greb ved seierrig Bevisførelse for den kirkelige Sandhed og Gjen- 
drivelse af den hæretiske Vildfarelse, og at det var uforsvarligt at 
overskride dets Grændser; thi Apostlene maatte jo bedst have vidst, 
hvad og hvormeget der burde troes og hvor Troens Grændse var. 
Symbolet var for ham som apostolisk i alle Tider og Tilfælde, i 
det Høieste enkelte ganske overordentlige undtagne, siifficiens. 
Fordi Symbolet gjaldt ham for et Verk af Apostlene, fandt han 
fremdeles Præsternes af ængstelig Forsigtighed fremgangne anti- 
hæretiske Tilsætninger dertil ufornødne. Apostlene maatte jo have 
besiddet Forsigtighedens Aand i høieste Maal, saa at almindelige 
Kirkelærere umuligt kunde overgaae dem heri. Idet han holdt for, 
at Symbolet var forfattet af Apostlene, alle Apostle tilsammen, 
de samlede Apostle, tillagde han det endelig og maatte han til- 
lægge det den høieste Auctoritet, en endnu høiere end endog de 
kun af enkelte Apostle forfattede apostoliske Skrifter, og ifølge heraf 
maatte han erklære det for sacrosanct og uantasteligt, og være imod 
enhver Forandring af samme, enten den nu bestod i en Bortta- 
gelse eller i en Tilføielse af Koget. Ingen vovede jo at tage No- 
get fra eller at føie noget til et Skrift af en enkelt Apostel; hvor¬ 
ledes skulde da Nogen fordriste sig til at gjøre dette med et Verk 
af alle Apostle?' Og en af Apostlene, Johannes, havde jo truet 
dem, der vilde tage Noget bort eller sætte noget til et af hans 
Skrifter, Apocalypsen,^ med Gommen (Apoc. 22, 18 f.); hvorle- 
* Præcepta Apostolorum. Sml. med dette Udtryk Betegnelsen af Troesregelen som 
\ 
lex Jidei hos Tertullian. 
* Ambrosius tilføier, at Apocalypsis stod i Canon, at den af Kirken blev aner- 
kjendt som et canonisk Skrift (canonizatur}, og at den ved sit klare Vidnesbyrd 
for Christi omnipotentia var et til Begrundclsen af den christelige Eundamental- 
artikel om Sønnens Guddom meget nyttigt Skrift, for at imødegaae den Ind- 
vending, at Apocalypsens johanneiske Affattelse og Canonicitet var usikker, og 
at han altsaa af Apoc. 22, 18 f. ikke kunde argumentere, som han gjorde. 
