40 
Korsfæstelsen. 1 — Meget paafaldende er det, at sepiiltus synes at 
have manglet i det af Nicetas udlagte Symbol, ådisep ult us ndgjør en 
Bestanddeel af alle de øvrige oldkirkelige Symboler, som vi kjende. 
Det ligger derfor nær, at antage, at Nicetas kiin har undladt at 
berøre og forklare det, en Antagelse, for hvilken man kunde be- 
raabe sig deels paa, at Begravelsen forholdsviis er af underordnet 
Betydning og frembød en Symbolet ndlæggende Taler mindre 
Stof end alle de øvrige Bestanddele af dette, deels paa, at der i 
sermones in tradiiione (eller redcUlione) Symholi undertiden et enkelt 
Led, som vist har staaet i Talerens Symbol, forbigaaes. Dog er 
dette Sidste yderst sjeldent.^ — At Explanalio ikke inde- 
* At det i Udlæggelsen af den anden Artikels andet Led heder: Manus cruci 
af fig ens velut homo, sed paradismn confitenti se latroni trihuens, quia Deus og 
Mortem postremo suscipiens deposito ad inodkum corpore ut homo, dette kan 
naturligviis ikke anføres for, at Isricetas’s Symbol har indeholdt crucifixus og 
mortuus. 
^ De eneste mig hekjendte Exempler ere disse: Augustin forhigaaer i Sermo 212 
in traditione Symholi ,,sanctam ecclesiamf Efterat han nemlig har omhandlet 
den ti'edie Artikels første Led og sluttet, hvad han har bemærket om samme, 
med Ordene: Credite, ut intelligatis. Nisi enim credideritis, non intelligetis, ved¬ 
bli ver han; Ex hac f de gratiam sperate, in qua vohis peccata om ni a dimit- 
tentur. Han gaaer altsaa fra ,,Et in Spiritum sanctuni"^ umiddelbart over 
til „remissionem p eccatoruif’' med Eorbigaaelse af „sanctam eccle sianf^ 
der, som man af Sermo 213 og 214 seer, maa have staaet i det af ham udlagte 
Symbol, som det da overhovedet ikke har manglet i nogensomhelst oldkirkelig 
Daabsbekjendelse, det egentlige Nicænum undtagen. Paafaldende er det, at 
Augustin desuagtet cfter Tilendebringelsen af Udlæggelsen af Symbolet siger: 
Hine ergo hrevem sermonem de univ er so Symholo vohis dehitum reddidi, m quo 
Symholo, quod audieritis, totum in isto sermone nostro hreviter collectum agnoscetis. 
Disse Ord kunde vække den Tanke, at Augustin har berørt sanetam eccle- 
siam i Sermo 212, men at det, som han har sagt om dette Led, af en gammel 
Afskriver, hvis Manuscript er blevet Kilde til alle de Haandskrifter, hvori Sermo 
212 endnu findes, ved en Forseelse er blevet udeladt. Men herimod taler dog 
klarligen det anførte Steds Sammenliæng. — I den Formular for Traditio Sym¬ 
holi, som vi linde i et gallicansk Saeramentarium, som M ab i 11 on i sit Museum 
Italicum Paris 1687 B. I p. 273—397 har udgivet af en i det syvende eller ot- 
tende Aarhundrede skreven over tusinde Aar gammel bobiensisk Uncial-Codex, 
og som derefter Muratori i sin Liturgia Romana vehis Tom, II p. 830 seqq. 
