f 
57 
t 
het vit am æternam a Patre et Filio et Spirifu sancto danda nohis 
A credimus et speramus. — Paa credere in sanctam ecclesiam og 
icredere sanctam ecclesiam kunde Fulgentius ikke tænke, da 
sancta ecclesia i hans Symbol og i det carthaginiensisk-afri- 
I kanske overhovedet ikke stod i Rækken af den tredie Artikels 
Led mellem Spiritum sanctum og remissionem peccatorum, men (al- 
' lerede paa Cyprians Tid, som de to ovenfor S. 30 anførte Steder 
vise) havde, forbundet med credo in Spiritum sanctum - æternam 
!ved per (per sanctam ecclesiam), faaet en Plads udenfor denne 
i 1 Række, en for den carthaginiensisk-afrikanske Kirke yderst cha- 
racteristisk Forandring af Symbolets oprindelige Orden og Form. 
Hr. L. /f. Daa holdt et Foredrag, hvori han udviklede nøjere 
^den Mening, han nylig havde fremsat i sit Skrivt om Menneske- 
^ samfundene (Jordbeskrivelse, 2den Afdeling), at den finske Stamme 
I var Nordens ældste Beboere, som havde indgaaet mangehaande 
^•Forbindelser med de siden indvandrede Germaner. Denne Me¬ 
ning var ikke alene de ældste Sagaskriveres (Snorre, Redactø- 
; rerne af Edda, det fundne Norge o. fl.), men ogsaa vore ældre 
i og fleste Historikeres: Schønnings, Gejers, Petersens, Rasks. 
1 At den havde fundet Modsigelse fra andre Forfattere i den sidste 
Tid, skrev sig fornemmelig fra, at man havde antaget Skandina- 
j viens seldste Folk for at have veeret Lapper og havde udgivet 
dem for et saa foragtet Folk, paa hvem ikke Beretningerne om 
Alfer, Dverge, Jøtner, Thurser o. s. v. kunde passe. Den sam¬ 
menlignende Ethnologi vilde imidlertid godtgjøre det yderst 
Usandsynlige eller Umulige i, at hele Skandinavien nogensinde 
skulde vøBie beboet af en homogen Folkemasse lig Lapperne. 
■Dens finske Indvaanere maa nødvendigviis have udgjort mange 
Folkeslag paa ganske forskjellige Standpuncter af Cultur, Sæder 
0 . s. V., modificerede af de forskjelligste Klimater og locale For¬ 
holde. Det er saaledes baade muligt, at de kunne have udgjort 
saa mange Stammer, som alle de Folk, der omtales i Eddadigtene 
og i vore mythologiske Sagn, og at disse have indtaget en saa 
