I 
59 
i 
! 
dragen i det den 19de November 1858 afholdte Møde, var kortelig 
følgende: 
Taleren gav, efterat han havde bemærket, at Spørgsmaalet 
om Serapherne væsentlig dreiede sig om Betydningen af Navnet 
først og fremst en Udsigt over de forskjellige 
Anskuelser, der i Synagogen og Kirken havde gjort 
sig gjældende med Hensyn til dette Navn og med Hen¬ 
syn til Serapherne overhovedet. 
Hvad Synagogen angaaer, saa lader dens ældste Vidne, 
LXX, os i Stikken, idet det kun gjentager det hebraiske Ord, 
Noget, der ogsaa gjøres af Aquila, Symmachus, Theodo- 
tion, den oldsyriske Oversætter, Hieronymus og den 
syrisk-hexaplariske Oversætter. Jonathan ben Usiel 
udtrykker kun det ved Siden af staaende idet han 
gjengiver Navnet i Jes. 6, 2 ved og i Jes. 6, 6 ved 
og Saadja antyder kun, at han har anseet Serapherne 
c 
for Engle, idet han paa begge Steder sætter det blotte K)obl/o. 
Af Jonathans Paraphrase af Ez. 1, 8: 
pri2 — pn':: 
‘inN' (Ez. 9, 2.10, 2. 7), 
seer man dog, at han maa have afledet af givet det 
Betydningen Forbrændere og antaget, at Serapherne vare Engle, 
der førte dette Navn for deres Synderne forbrændende, d. e. øde- 
læggende Virksomheds Skyld. Forklaringen Forbrændere er saa- 
ledes den ældste (Jonathan levede kort før Christi Fødsel). For 
at denne Forklaring i de første Aarhundreder efter Christus maa 
have hersket i Synagogen, vidner den Omstændighed, at den fin- 
des hos disse Aarhundreders Kirkelærere, der kun kunne have 
' faaet den af Jøderne. I Talmud og andre gamle synagogale 
Skrifter fmdes den vistnok ikke udtrykkelig udtalt, men dog in- 
directe antydet i den oldsynagogale Anskuelse, at Gud daglig af 
den fra hans Throne udgaaende Ildstrøm nn: Dan. 7, 9) 
skaber Engle, som prise ham og derefter opløses i det Element, 
^ hvoraf de vare blevne til (s. Talm. Hagiga S. 14 ed. Prag.). 
Ganske tydelig optræder den derimod i den middelalderlige sy- 
