79 
\ 
åes Forhi'ændere som de, der forbrænde det syndige Væsen og de 
' Synder, der findes hos de Gode, som de, der lutre disse, er trods 
V. 5—7 neppe (med Junius og Tremellius, Umbreit, Hæver- 
nick 0. A.) at føie til, og endnu langt mindre maa der (med 
A ben Esra, Maurer o. A.) antages, at de alene derfor beteg¬ 
nes som Forhrændere^ fordi de rensede Jesajas Læber med en 
gloende Steen. Mod. den sidste Antagelse taler, at det er aldeles 
urimeligt, at Jesaja skal have givet de i V. 2 f. 6 f. omtalte 
Væsener Navnet 'u;, fordi de en enkelt Gang forbrændte, ligesom 
da ogsaa Navnets Form fordrer, at de bære det som de, der bestan¬ 
dig forbrænde, til hvis Væsen det hører at forbrænde. Hertil 
kommer endnu, at ved denne Antagelse den Relation, hvori Nav¬ 
net staaer til Capitlets Indhold og Grundtanke, ikke kommer til 
sin Ret eller snarere aldeles ophæves. Men ogsaa den første 
Anskuelse er utilraadelig. Havde Jesaja ved 'id ogsaa tænkt paa 
Lutrelse, saa vilde vel Lutrelsens Idee i V. 13 fremtræde eller 
dog være antydet, men hverken hiint eller dette er Tilfældet. V. 
13 udsiger kun, at Straffedom paa Straffedom skal ramme det 
forhærdede Folk, at den følgende Straffedom altid skal ødelægge, 
hvad den foregaaende har ladet tilovers, og at desuagtet en Rest 
af Folket skal blive tilbage, en Rest, der skal være en hellig Rest, 
og der formedelst denne sin Hellighed ikke skal tilintetgjøres. 
At denne Rest skal blive hellig ved Straffedommene, antyder 
Jesaja ikke, og de sig idelig gjentagende Straffedomme betragtes 
af ham kun som tilintetgjørende. Desforuden er den Tanke, at 
gode Engle rense og lutre de Gode ved guddommelige Straffe- 
domme, uden Analogi og neppe bibelsk. De Gode og de, som 
endnu ikke ere hjemfaldne til absolut Fordærvelse, tugtes, lutres 
og prøves ved onde Engle (s. f. E. Job 1. 2. 2 Cor. 12, 7; 1 
Cor. 5, 5.). Hvad Jesajas Lutrelse ved Seraphen angaaer, som man 
kunde beraabe sig paa, saa staaer den ikke i nogen umiddelbar 
Relation til Spaadommens Grundtanke. Den skeer kun i den Hen- 
sigt, for at Jesaja skal kunne staae for den hellige Gud og modtage 
Hvervet i V. 9 og 10, og tjener desforuden til at fremhæve Guds 
Hellighed. Under alle Omstændigheder træder Ødelæggelsens 
