~ ; 
den hele Form, vedMaaden hvorpaa de genererende Poljpklokker 
ere fæstede til deres Stilke, nemlig i to næsten modsatte Rækker. 
Hr, Fearnléy fremsatte en Methode til at fmde Nordlysets Høide 
af Observationer udførte paa eet øg samme Sted, som hvilede paa den 
Foriidsætning, at en Nordlysbue har Retningen af en magnetisk Paral- 
lei. De faa Anveridelser, han hidtil harde gjort deraf gave imellem 
23 og 30 geogr. Miles Høide* 
I. 
Om Nordlysets geometriske og physiske Natur. 
1. Nordlyset eller Polarlyset staaer som allerede bemærket af 
Halley i en saa nøie Forbindelse rned Jordens magnetiske Phæ- 
nomener, at det vel er tilladt at betegne det som en synlig mag¬ 
netisk Udstrømning fra Jordens Polarregioner, uden at man derfor 
I vil foregribe den Forklaring af begge Phænomeners sande Væsen 
og Aarsag, som endnu er Fremtiden forbeholdt. Det var især 
I to Omstændigheder, som tidlig tiltrak sig Physikernes Opmærk- 
I somhed og pegede hen paa dette gaadefulde Phænomens Sam- 
I menhæng med Jordmagnetismen, paa samme Tid som det gav dem 
1 Nøgelen til dets rigtige geometriske Opfatning. Man lagde Mærke 
;|:til, at den regelmæssige Bue, som man saa ofte seer (i vore Egne) 
sfi Nord, sjeldnere i Syd, og som gjerne begrændsede et dunkelt, 
( men gjennemsigtigt Segment, havde sit øverste Punkt i den mag¬ 
netiske Meridian, der tillige halverede Buen. Og naar Nordlyset 
i: optraadte straalende fra alle Kanter af Horizonten og dannede 
ved Straalernes Convergents den saakaldte Krone, fandt man, 
• at ogsaa denne laa i den magnetiske Meridian i en Høide over 
den sydlige Horizont lig den magnetiske Inclination, kort i Incli- 
j nationsnaalens eller den jordmagnetiske Krafts Retning. Af den 
? første Omstændighed uddrog man den Slutning, at en Nordlysbue 
er et af Horizonten begrændset Stykke af en heel lysende Ring, 
der i nogen Høide over Jordens Overflade omgiver den magneti¬ 
ske Pol, idet den overalt skjærer de magnetiske Meridianer under 
ret Vinkel og følgelig har samme Flugt som en magnetisk Paral- 
