126 
tye til corresponderende lagttagelser. Da jeg havde overbevist 
mig om, at den nedenfor givne Løsning af Opgaven var praktisk 
brugbar — endog i en Grad, der langt overtraf min Forventning, 
var det mig naturligvis af Interesse at vide, om ikke samme 
Methode tidligere var bleven anvendt. Hvgfd jeg derom har fun- 
det indskrænker sig til en geometr. Opløsning for det specielle 
Tilfælde, at man har maalt en Nordlysbnes apparente Høide og 
horizontale Amplitude, men som hviler paa den urigtige Forud- 
sætning, at Buen er symmetrisk om Jordens geographiske 
Axe. Denne Opløsning er allerede given, rigtignok uden Bevis 
og i en feilagtig Form, af Fr. Chr. Meyer i en Afhandling de 
luce boreali i Comm. Acad. Petrop. 1726 T. I. Hans Formel 
findes berigtiget af Maupertuis i Hist. de TAc. de Paris 1731. 
Hvorvidt denne Løsning senere er bleven nærmere udviklet eller 
bragt i praktisk Anvendelse, er mig ikke bekjendt. 
Nedenstaaende Opløsning hviler paa følgende Forudsætninger. 
1. At Nordlyset viser sig som en regelmæssig godt be- 
grændset Bue. 
2. At Buen — i Overeensstemmelse med den almindelige 
Erfaring — har sin største Elevation i lagttagerens mag¬ 
netiske Meridian 5 at den altsaa i Virkeligheden følger en 
krum Linie, der overalt retvinklig skjærer de magnetiske 
Meridianer o: at den har samme Flugt som en magne¬ 
tisk Parallel. 
3. At Høiden over Jordens (Havets) Overflade er den samme 
langs hele Buen; en Forudsætning, som uden videre følger 
af No. 2, da Buen i modsat Fald ikke saa regelmæssig vilde 
have sin største Elevation i den magn. Meridian. 
4. At den synlige Deel af Buen ikke er større i virkelig 
Udstrækning, end at den kan ansees for en Cirkelbue, 
for et Stykke nemlig af den Cirkel, der osculerer den mag¬ 
netiske Parallel igjennern Buens apparente Midtpunkt. 
5. At man kjender den geocentriske Vinkel imellem lagttage- 
ren og Nordlysbuens (den osculerende Cirkels) nærmeste 
