194 
Åars Alder havde opnaaet et saadant Embede og at han i 1814 
kuns 32 Aar, gammel kunde være erkjendt for det norske Uaf- 
hængigheds-Partis kraftigste Talsmand og egentlige Høvding, kan 
ikke forklares uden af dette hans i Norge dobbelt mærkelige 
Slægtsforhold. Han lignede saaledes ikke blot i Ungdommens 
Kraft, i Grundsætningernes Frisind, i Karakteiens Heftighed og 
i literær Hæder, men ogsaa i aristokratisk Stilling denne lange 
Række af franske Adelsmænd, som i Revolutionens første Aar 
anførte Folket i Kampen for dets Rettigheder. Han var saa lig 
en Noailles, en Condorcet, eller en Mirabeau, som Individer af 
forskjellige Folkeslag og forskjellige Tider kunne være. Des- 
værre gik ogsaa Ligheden didhen, at Omskiftelsernes Modsætning 
min der om de franske Girondisters og Constitutionelles mørke 
Sørgespil. 
Imellem K. Magnus Falsen og disse franske Folkeledere var 
der dog en meget stor, omendskjønt ganske upaaagtet Forskjel. 
De vare Insurgenter og Opponenter imod Regjering og Konge- 
magt. K. Magnus Falsen var midt under sin Tribun-Virksomhed, 
medens han grundlagde en demokratisk Frihed, en Ministeriel, 
ja som det næsten synes en Agent for Hoffets hemlige Ønsker. 
Thi saa mærkeligt formedes den Tids store Omskiftelser at 
Danmarks og Norges Konge Fredrik 6te, i Maj 1813 maatte sende 
Fætteren Kristian Frederik (siden Danmarks Kristian 8de) som 
Statholder til Norge med den mest udstrakte Fuldmagt. Denne 
Prins stod til sin sømieløse Konge i det ubehagelige Forhold 
at være hans Tronarving, hvilket i de fleste Tilfælde plejer at 
fremkalde Misundelse og Miskjendelse, især hos en Konge af Fred¬ 
rik 6tes indskrænkede Aandsevner og Herskelyst. Og denne ilde 
anskrevne Slægtning skulde nu eftertræde Kongens Svoger, Prins 
Fredrik af Hessen, der netop var hans Yndling og som følte sig 
saa vel i Norge at han ugjerne forlod det (Mejdell). 
Først flere Maaneder derefter, nemlig den 25de Oktbr. 1813, 
findes i vort Regjeringsblad, Tiden, indført en udførlig aktmæssig 
Forklaring om de Forhandlinger med Sverige, som paatagligen 
havde tvunget Kong Fredrik til at betro det ene af sine Riger 
til en saadan Efterfølger. 
