196 
overtog Ledelsen af Norges Anliggender, vækker det en Krigs- 
mands Forundring og Misbilligelse (som (Mejdells), at han ikke 
blot forsomte men rentud forbød ethvert Forsøg til at forekomme 
de Svenskes Anfald, ved at forstyrre deres Magasiner og Krigs¬ 
forberedelser paa Grænsen, medens deres Hoved-Armé var i Tysk¬ 
land og den hjemmeværende altsaa ikke kunde være den norske 
overlegen. Forklaringen af denne i militær Henseende uundskyl- 
delige Daarskab ligger i den samme Omstændighed, som hindrede 
Fredrik den 6te fra at understøtte Napoleon. Ingen af dem sto- 
lede paa Krigens Midler, men begge ventede sig af diplomatisk 
Kløgt og Maadehold at opnaa uden Fare enten sine Ønskers 
Maal eller dog en skaansom Behandling af Sejrherrer, som de 
ikke ved Fiendtligheder havde opbragt imod sig. 
Betragter man Kristian Fredriks Sendelse som et Forsøg til 
paa fredelig Vej at naa store Resultater, kan man ikke nægte 
at han i sin Stilling som Statholder anvendte de hensigtsmæssig- 
ste Midler til at gjenoplive hos Normændene den Kjærlighed til 
det oldenburgske Hus og til Foreningen med Danmark, der for¬ 
medelst Fredrik den 6tes uforstandige Politik havde lidt et stort 
men endnu ikke uhelbredeligt Skaar. 
Der var imellem disse Slægtningers Personlighed en Forskjel 
ja en Modsætning, som gjorde dette Omslag naturligt. Kongen 
var ligesaameget blottet for personlige Talenter, som han var util- 
bøjlig til og uvant med at træde i det fortrolige og selskabelige 
Forhold til sit Folk, som vækker Kjærlighed. Han levede og rør- 
tes kun med sit Hof og sine Ministre. Hofmændenes Smigrerier 
og Ministrenes Indstillinger vare hans eneste Berøringspunkter 
med Nationen. Det var de absolute Monarkers kolde og isole- 
rede Levernaade, som ledsagedes af den mest ubetingede Tillit 
til dette Regjeringssystems Fortrinlighed. Dette Selvbedrag var 
en nødvendig Følge af at han blev uindskrænket Hersker i det 
samme Øjeblik da han blev myndig, og endnu længe førend han 
havde opnaaet Forstandens fulde Udvikling. 
Prins Kristian Fredrik derimod kunde i sin Ungdom ikke 
fornuftigvis drømme om at bære Krone. At Fredrik den 6te ikke 
