202 
I Begyndelsen drejede Sagen sig om “Mapoleons Skjæbne. 
Dersom Danmarks store Bimdsforvant gik sejrrig ud af sin Døds¬ 
kamp, vilde ogsaa dets Troskab bleven belønnet og Faren være 
borte. Men dette store Sørgespil var ikke afgjort, førend netop 
da Loddet i Norge var ugjenkaldeligen kastet. Da Prins Kri¬ 
stian blev Norges Statholder, var Napoleon endnn Herre over 
Tyskland, hvor han vandt Sejrene ved Ltitzen og Bautzen. Da 
Prinsen i December 1813 og i Februar 1814 eftertragtede Konge- 
værdigheden, var den store Krigshøvding endnn Herre over Frank¬ 
rig. Fod for Fod forsvarede han sit Lands Enemærker med en 
Hærfører-Dygtighed, hvorpaa han maaske aldrig afgav mere glim¬ 
rende Vidnesbyrd. Den bragte endog hans Modstander, Karl 
Johan, til at tro at Sejrherren ved Montmirail og Champ Aubert 
atter vilde blive istand til at vække Franskmændenes Krigeraand 
til et Fortvivlelsens Held, ligt det i 1790 Aarene. Da omsider 
Napoleons Fald den 30te April stod forkyndt i Norges Tidninger, 
blev Nationen overrasket, nagtet Nederlaget var forudsagt af Mil¬ 
lioner. Thi det er en Særegenhed at kun de færreste Mennesker ere 
istand til at forudse en Afgjørelse, der ganske vilde tilintetgjøre 
deres Forhaabninger. Men nii var ogsaa den norske Rigsforsam- 
lingsVærk (som havde været samlet siden den 10 April) og Prins 
Kristians Plan saavidt fremskreden, at ingen af dem kunde stanse 
uden at bedække sig med Skjændsel, som de der ikke havde 
stolet paa egen Kraft og Fædrelandskjærlighed, men allene paa 
udenlandsk Hjælp. 
Men i samme Øjeblik Danmaxks kejserlige Bimdsforvant buk- 
kede under, fremstod en ny, nemlig Legitimiteten. Chateaubriands 
Skrifter imod illegitime og udenlandske Dynastier vare Organet 
for en Stemning, som havde de mægtigste Talsmænd ved ethvert 
Hof og i enhver Lejr. Allerede den 4de April havde den svenske 
Kronprins de mørkeste Anelser om hvilke uforsonlige Fiender, 
han netop ved sine Sejrvindinger havde fremkaldt. ^ Prins Kri¬ 
stian behøvede nu kuns at fortsætte sin Rolle under et nyt Banner. 
Han havde kuns villet „redde Norge for Anarkiets Rædsler.^^ 
* Bergraan-Scliinkel 8 D, S. 104. 
