214 
Arbejde) gav Slip paa hele dets Begyndelse, maa vel bestyrke 
Gjessings Vidnesbyrd om at den skyldes Adler. Udkastets øvrige 
Afsnit fortjene vel ikke Naimet juridiske, men de indeholde dog 
alle saadanne praktiske Detaljer, som man neppe kunde vente fra 
en Mands Haand som Adler, der knapt liavde opholdt sig to Aar 
i Landet, og ikke havde havt Anledning til at lære at kjende 
anden Gren af de offentlige Forretninger end Undervisningsfaget. 
Der synes altsaa at være mest Grund til at tillægge K. Magnus 
Falsen næsten udelukkende Æren for at have omplantet paa norsk 
Grund de almindehge politiske Ideer, som have fundet et Udtryk 
i Landets nuværende Grundlov. 
Man fristes endog under disse Omstændigheder til at spørge 
hvad der vel kan have bevæget K. Magnus Falsen til at erkjende 
som Deltager i sit literære Arbejde en Mand, der neppe synes 
at kunne have ydet ham enten nogen væsentlig eller nogen uund- 
værlig Bistand. 
Maaske ligger Aarsagen hertil i den ensartede Stilling, disse 
to Mænd nu indtoge til Norges Regent, men hvori de saa nylig 
vare komne, at det blev dem saa meget nødvendigere at styrke 
Indflydelsen ved Enighed. 
De vare begge Organer for Regentens nordiske Politik og 
havde det Hverv at gjennemføre den ved den ny Statsordnings 
Grundlæggelse. Men uden Tvivl vare de ogsaa saa forskjellige i 
Karakter og Stilling at de aldrig kunde komme i Vejen for hin- 
anden, medens de derimod mægtigen kunde hjælpe til samme 
Maals Opnaaelse. K. Magnus Falsens naturlige Stilling var i en 
Folke-Forsamlings Midte, hvor hans Karakters Ild henrev og be¬ 
herskede. Men han havde til sin Ulj^kke ikke den Smidighed 
og Eftergivenhed, som vinder eller vedligeholder mægtige Mænds 
Gunst. Der er ogsaa Grund til at tro, hvad Samtidige have for¬ 
talt, at Kristian Fredrik oprindeligen ikke yndede ham. Det i 
den sidste Tid indtraadte fortrolige Forhold maa da have været 
begrundet mere i Klogskab og Agtelse,' om ikke Frygt, end i 
personlig Velvilje. 
Endog Aall betegner saaledes det Indtryk, Selvstændigheds 
