216 
Regentens Rettigheder, da den for Fremtiden betryggede Norges 
Forening med Danmark. Da Rigsforsamlingen derimod bestemte 
at Tronfølgen blot skulde være i Mandslinjen, bemærker Rée 
udtrykkelig at Prinsen misbilligede dette. Imidlertid maa denne 
Beslutning, ligesaavelsom den at det skulde bero paa Stortliingets 
Samtykke om Norges Konge kunde modtage en fremmed Krone, 
ingenlunde betragtes som Bevis paa Uvilje imod en Gjenforening 
med Danmark paa frisindede Bestemmelser. Det foresloges vist- 
nok, at det udtrykkelig skulde være Kongen forbudet at antage 
en anden Krone, men dette Forslag lik kuns 11 Stemmer for sig. 
Større var altsaa ikke Antallet af de Rigsdagsmænd, som ansaa 
en isoleret norsk Stat for et Gode! Majoriteten vikle kuns at 
enhver fremtidig Forening skulde hvile paa en konstitutionel 
Grundvold. 
Alle vore Mindeskrifter vidne om at Samtidige opfattede K. 
Magnus Falsens Stilling paa Ejdsvold som ganske ministeriel. 
Aall bemærker: „F. var Prins Kristian Fredriks varmeste Til- 
hænger. Ingen var mere bekjendt end han med Prinsens høje 
Planer. Ingen besad i højere Grad Prinsens Fortrolighed. At 
rose Prinsens Færd og Karakter og kaste Skygge paa Prinsens 
høje Modstander i Naboriget (Karl Johan), derpaa anvendte han 
al sin Skarpsindighed.^^ 
At disse Prinsens høje Planer ikke vare krigerske, maatte en 
Mand med K. Magnus Falsens historiske Blik allerede have kun¬ 
net indse førend Rigsforsamlingen traadte sammen. Thi netop 
nu var den belejligste Tid forsømt til ved Indfald i Sverige at 
svække det Angreb derfra, som ikke kunde udeblive, saasnart 
dets Kronprins vendte tilbage fra sit store Krigstog imod Napoleon. 
Alligevel maa K. Magnus Falsen saa aldeles have gaat ind paa 
denne hans udkaarne Fyrstes Anskuelse af de hensigtsmæssigste 
Midler, at hans første Skridt paa Ejdsvold var at foranledige en 
Beslutning, som i Grunden gav Kristian Fredrik en ganske uind- 
skrænket og ukontrolleret Myndighed i alle Statens udvortes An¬ 
liggender. Anderledes kan man nemlig ikke udtyde det bekjendte 
Forslag strax ved Rigsforsamlingens Begyndelse, at den skulde 
