1 
220 
borgerlige og politiske Rettigheder; den maatte være et Forbund 
imod fremmed Angreb, et Venskabs-Forhold, som, sikrende begge 
Nationer imod hinanden, tillige sikrede dem imod alle andre. — 
Altsaa'gives der da ingen Maade, hvorpaa Norge og Sverrig 
kunde blive forenede saaledes, at fælles Fordel og Sikkerhed 
I 
derved kunde ansees betiygget? 
Jo! end gives der maaske én, og ønsker Sverrig oprigti- 
gen Foreningen, ønsker det den, for at sikres imod fremmed | 
Indflydelse, for, samlet med det fri Norge, at vinde i intensiv | 
Kraft, og ikke for at berige sig paa Norges Bekostning, eller for j 
at kune tælle dette Land iblandt sine Provinsers Tal, hvi dvæ- | 
ler det da, hvi ser det ikke det Middel, der ene kan lede til | 
Maalet? i 
Det fri Norske Folk har valgt sin forrige Statholder og Re- | 
gent, Prins Christian Frederik til Konge; dets enstemmige i 
Ønske kaldte ham paa Tronen, fordi det i ham saa en Descen- i 
dent af sin gamle Kongestamme, hvis Egenskaber desuden for- i 
trinligen udmærke ham fremfor Hoben af hans Ligemænd. Havde 
han end været udrustet med langt færre Egenskaber, man havde 
dog valgt ham, fordi han var den Eneste, som kunde forebygge f 
Anarchi, Borgerkrig og Landets Undergang. Det Svenske Folk i 
har nu kun at væJge ham til Tron-Følger, og Foreningen er 
sandsynligvis opnaaet. Enhver Hindring er bortryddet; Norge 
beholder sine Rettigheder, det frygter intet Indgreb i Samme, i 
det ser da i den Svenske Nation et ædelt, tappert Broderfolk, ' 
med hvilket det gjerne deler Skjæbne, naar det ser sin Frihed ! 
trygget. Sverrig kan endnu mindre frygte for en saadan Fore-: 
ning; derfor borge i lige Grad dets egen Magt, Norges Constitu-j 
tion, og den Norske Konges Charakter. Det maatte frygte mere, i 
naar dets nuværende Kronprins levnedes Tid til at udføre sine : 
ærgjerrige Planer. Var han, i Følge Freds-Tractaten til Kiel,; 
bleven Souverain i Norge, hvor længe mon han da havde tøvet,; 
inden han med Norske Tropper havde kastet den Svenske, afl 
ham allerede tilsidesatte, Constitution ganske over Ende? ! 
Ønsker altsaa det Svenske Folk alvorlig en for begge Riger 
I 
