232 
risk Interesse end de utallige Planer, som lægges, og som, naar 
de slet ikke træde ud i Livet, kuns blive at anse for Luftkastel- 
ler. Thi naar en Mands vigtigste Handlinger frembyde noget 
særegent uforklarligt, maa man, for at finde deres Motiv, udforske 
hans Hensigter, hvad enten disse bleve opnaade eller ikke. 
Der ere netop blandt den norske Regents skjæbnesvangre 
Handlinger nogle, som afvige fra andre Personligheders i lignende 
Stilling. Det er nemlig sikkert, at han havde en væsentlig Del 
i at Ejdsvolds-Grundloven blev saa demokratisk som den er. 
Det var nemlig af egen selvtiltagen Magtfuldkommenhed at 
Regenten i sine Kungjørelser af 19de Febr. 1814 fastsatte Valg- 
' maaden for den af ham sammenkaldte konstituerende Rigsforsam- 
samling. De Grundsætninger, hvorefter denne Forsamling skulde 
vælges, vare ikke afhandlede eller diskuterede i noget Folke- 
Møde, som kunde lægge Baand paa Prinsens Vilje. De udgik 
fra hans Kabinet, uden at Almenheden forud havde en Anelse 
om dem. Alligevel afliang det af disse Bestemmelser enten Fjds- 
voldsthinget skulde komme til at repræsentere enten det norske 
Samfunds øverste, mellemste eller nederste Lag. 
Prinsens Valgregler vare følgende: hvert Amt-skulde sende 
tre Repræsentanter, men af disse skulde inindst én være af Bon¬ 
destanden. Mandals Amt' benyttede sig af sin Valgfrihed til at 
sende tre Bønder, og nogle Amter udvalgte to, men mindst én 
maatte hvert Distrikt sende. Af Armeen ogFlaaden skulde hver 
Afdeling udkaare Repræsentanter, bestaaende af ligemange Be- 
falingsmænd og Menige (Soldater eller Matroser). 
Saavel G. Bloms Skrift som de svenske Memoirer skildre 
udførligen hvilket Misnøje disse Bestemmelser vakte hos Grev 
Wedels Venner. Man kunde ogsaa tænke sig, at de kuns vare 
myntede paa at modvirke den Opposition, som Regenten ventede 
og virkelig fandt hos Norges Rigmænd og største Godsejere. Imid¬ 
lertid er det klart at det var disse Valg-Regler, som væsentligen 
paatrykte Fjdsvold-Forsamlingen dens demokratiske Præg. Stem¬ 
ningen 1 Norge var dengang saa gunstig for de højere staaende 
i Samfundet, at der ikke blev Spørsmaal om at udelukke nogen 
