259 
259 ^ 
\ 
foretrække disse Sammenligninger for de yderst tvungne og fjernt- 
søgte Derivationer af hebraiske Rødder, som af Flere ere for- 
søgte. De semitiske og de indoeuropæiske Sprog have nemlig 
fra umindelige Tider været Naboer, idet Sproggrændsen stadigen 
har været i Nærheden af Floden Tigris ; og man kan let forestille 
sig, at mange Udtryk ere flyttede over fra den ene Side af Grænd- 
sen til den anden og der have vundet Borgerret. Den gamle 
persiske Dialect, Pehlvi, har saaledes optaget en Mængde semi¬ 
tiske Ord, som den har formet og flecteret efter det persiske Sprogs 
Regler. Og omvendt gives der, som bemærket, heller ikke saa 
faa indiske og persiske Ord, som gjenfindes i det Hebraiske. 
Hvad specielt Ordet sarpa angaaer, da kan det vel ikke paa- 
vises i det Persiske, men dets Tilstedeværelse i det Indiske og 
dets Frænder, det Græske og det Latinske, gjør det sandsynligt, 
at det en Gang ogsaa har været i Brug i de mellemliggende Lande. 
Af den ældre persiske Literatur er saa lidet tilbage, at man ei 
tør benægte Ordets Forekomst en Gang i Sproget af den Grund, 
at det tilfældigviis ei er gjenfundet i sammes ringe Levninger. 
Fra denne Side er der saaledes ingen Grund til at betvivle Sand- 
synligheden af, at c] r:; og sanskr. sarpa ere identiske. 
Hvad nu den anden Betænkelighed angaaer, at Slangen, som 
den forbandede, skulde være uværdig til at erholde Plads i Pro- 
phetens Phantasie, naar han skildrer Herrens Engle, da hviler 
der jo dog Forbandelse over den hele Jord, og ikkedestomindre 
optræde Engle i jordiske Væseners Skikkelse, og jordiske Natur- 
kræfter ere Herrens Redskaber, eftersom han ifølge Psalmisten 
(Ps. 104, 4) gjør Vinde til sine Engle og til sine Tjenere flam¬ 
mende Ild; den hele Natur, hver Skabning, ere Midler i hans 
Haand til Udførelsen af hans Villie. Det indsees derfor ikke, at 
Slangen, uagtet den haardere Forbandelse, som hviler paa den, 
skuWe være udelukket fra Herrens Tjeneste mere end andre Skab- 
ninger. Det heder ogsaa i ovenanførte Sted, Num. 21, 6: Da 
sendte Herren Seraphslangerne. De vare altsaa virkelig 
hans Sendebud. Situationen i Jes. 6, 2 flg. har derhos megen 
Lighed med Situationen paa det anførte Sted i Pentateuchen. 
' 17* 
I 
