i enhver af de to nysnævnte Rækker (paa 8 og 7) af indviede 
j Gjenstande, som paa Moiigolers og Kalmykers Altar opstilles, 
I blandt andre Leiligheder ogsaa ved LigfærdeA Nu er, som strax 
I skal blive paaviist, Saturn sandsynligviis identisk med den indiske 
j Satjavrata, der igjen i Mytherne identificeres med Underverde- 
: nens Gud, Yama,^ og kaldes ligesom denne, Qraddhadeva d. e. 
i Gud eller Genius for Qraddha eller OfFerceremonier til Ære for 
i 
sachsiske satere betyder insidiator, samt at der har været et Sted kaldet 
Sateresbyrig ligesom et andet kaldet Vodnesbyrig, og en Plante med det 
angelsachsiske Navn satorluSe (Mythol. S. 226). Herved ledes man til at 
tænke sig, at Sater ligesaavel som Voden kunde have været et germanisk, ikke 
I fra Romerne'laant, Gudenavn, der ligesom Ziu (Mars) og Wodan (Mercur) 
tøi være indkommet fra Asien. Det minder i saa Fald om sanskrit 9 atru, 
‘ en Fiende eller om 9 atéra, af samme Betydning, naar man tager Hensyn til 
J den ^ani eller Saturn tiltroede Charakter. Hermed harmonerer ogsaa ovennævnte 
angelsachsiske satere. Skulde ikke ogsaa det tydske Samstag snarere være 
I en Forvandskning af Sanistag (hindust. 9 anibår, Løverdag), end af Sab¬ 
bat stag? Det indiske 9 gaaer nemlig i de germaniske Sprog over deels til s 
^ deels til h. At det forekommer under Formen Sambaztac kan neppe tjene til 
. ^ Beviis for hiin Derivation, da det let kan foiddares som et Forsøg paa at bringe 
^ den hedenske Oprindelse i Glemsel. Det franske Samedi slutter sig nærmere 
^ til det tydske Samstag, end til de øvrige romaniske Sprogs Navne for Løver- 
dagen: ital. sabbat 0 ; spansk s ab a do. Det kunde fortjene en nærmere Un- 
^ ' dersøgelse, om de germaniske Navne for Dagene ere af romersk eller af øster- 
j\ landsk Oprindelse. Grimm yttrer sin Forundring over, at Germanerne, hos hvem 
i den romerske Cultur først ved Christendommens Indførelse vandt Indflydelse af 
, nogen Betydenhed, have optaget hedenske Dagsnavne, medens man dog skulde 
have ventet, at Ciilturens Bærere, Geistligheden, havde sørget for Indførelsen 
af christne Benævnelser. Han forklarer sig det paa den Maade, at Navnene 
^ længe før Christendommens Indførelse maa være blevne optagne og saa rod- 
, *• fæstede, at Forandring ikke var mulig. Da det paa den anden Side erbekjendt, 
^ at Inderne havde Dagsnavne, benævnede efter de samme Himmellegemer eller 
_ disses Genier, som Romerne, i det Mindste saa tidligt som Begyndelsen af det 
^ 6 te Aarh. efter Chr., er det i al Fald en Mulighed, at Germanerne kunne have 
erholdt dem fra den Kant. 
5 
. ' Pallas Samml. S. 293. 
y ^ 
_ ‘ Simrock, Handb. der deuisch Mi/thol S. 311. siger om Helvedes Afgrund: „das 
auch als em Fass gedacht wird ISatunii doUum), ausdemin altdeutschen Schau- 
I » spielen der Teufel predigt.“ 
I' 
4 
