70 
hvor der ikke er iiogeii Gjenstand, ikke engang et Klippestykke 
eller en Steen, som kan drage Opmærksomheden bort eller for- 
mindskedet Indtrvk, det gjør. De Kredse, som ere i Nærheden, 
ere mindre fuldstændige og have ingen retliniede Tilsætninger; 
deres Diametere variere omtrent mellem tirti og femti Fod, og 
een af dem* indeholder fire opreiste Stene stillede i qvadrangulær 
Form inde i Kredsens Flade. Til denne almindelige Beretning 
maa jeg tilføie, at enkeltstaaende Stene, som det synes af monu¬ 
mental Beskaffenhed, findes i Nærheden saavelsom paa Øen Ber- 
nera og i andre Egne af Lewis. 
Det ovenbeskrevne Anlægs Korsform er mærkelig og jeg 
troer enestaaende i sit Slags. Den er idetmindste ikke bleven 
omtalt iblandt de talrige Beskrivelser over de Anlæg, som Anti- 
qvarerne have leveret Pul?licum^^^ 
* Herefter fremsætter Forfatteren, som Indvendinger mod den 
Tanke, at Monumentet skulde kunne være af christelig Oprindelse, 
eller endog blot af katholske Geistlige skulde kunne V8|re foran¬ 
dret saaledes, at det skulde see ud som et christeligt Kors, deels 
den Omstændighed, at det Hele bærer Præg af at være fra en 
og samme Tid, deels deri, at man neppe kan tænkp sig nogen 
Anvendelse af et saadant Anlæg for Christne. 
Om Monumentet i Yttre Holmedals Præstegjæld, Sønd- 
fjords Fogderie, Bergens Stift, paa Gaarden Dales Grund yttrer 
Biskop Neumann i Urda IL S. 14 flg. sig saaledes: 
„Gaaer man fra Gaarden Dale sydefter op til Exerceerpladsen 
Dingæmoen, saa støder man paa adskillige Gravhøie.. 
At denne vide Slette, som med Indbegreb af Ydersiderne, der 
nn ere bevoxéde med Krat, holder efter min løse Opmspaling 
165,000 Al. □, har i Oldtiden været en Thingplads, derom bæ- 
rei-^jeg ingen Tvivl. Selve Navnet — Thingmoen stadfæster 
det. Den er at ansee som en uhyre Jordforhøining midt i den 
lave Dal, der omgiver den paa 3 Sider, og blot mod Østen slut¬ 
ter den sig sammenhængende til det hosliggende Fjeld. 
Men livad der gjør denne vide Slette fremfor Alt mærkelig for 
' Monumentet er her afdildet Pl. II. f. 2. 
