93 
i 
i 
j Form, kan sluttes saavel deraf, at Bøiningen stadigen har samme 
I Form 1, som ogsaa deraf, at man har fundet en Kniv med Øsken 
i * 
! i Form af et Hjul, støbt i Eet med Kniven, saaledes (fuld Stør- 
I reise): 
' hvor der altsaa endnu mindre kan være Tale om Anbringelse 
i af Skaft. (Worsaae’s Afbildn. No. 124). Selv de Knive af anden 
I Form, som have Haandtag, have i Enden af dette ofte Ringe 
! eller Øskener til at hænge i (ib. No. 120—123). Paa en Kniv,- 
I formet som et Triangel, fmdes intet Haa^idtag, men kun en Ring 
I i det ene Hjørne (ib. No. 116). 
I Det er saaledes indlysende, at de Knive, som ei have havt 
I Skaft eller ei have været indrettede til at have saadant, ikke 
i kunne have været bestemte til at bruges som skjærende Redska- 
I ber. Thi man kan ikke frakjende Forfærdigerne, der lægge en 
; ikke ringe Grad af Kunstfærdighed for Dagen, fornøden Skjøn- 
! somhed til at gjøre Redskabet skikket for dets Bestemmelse. Det 
i tør endog være et Spørgsmaal, hvorvidt enkelte af de Knive, 
I • 
' som have Haandtag med Ring eller Hul i, have tjent som Red- 
I skab. Vel er det en ældgammel Skik i Norden at have Kniv 
! hængende i Beltet; men skal dette skee uden Fare, maa Kniven, 
I cm den er skarp, have Skede og denne være fæstet ved Beltet, 
j Fæster man derimod Knivens Skaft til Beltet, vil Skeden,* naar 
] den er indrettet til med Lethed og Hurtighed at \unne aftages, 
ei blive siddende, men Kniven maa bæres nøgen, og kan da ei 
uden Fare være skarp. Har man derfor paa saadan Maade baa- 
j ret de her omtalte Knive, maa man forudsætte, at de enten ikke 
* Man har endog fundet Levninger af den Læderrein, hvori en saadan Kniv er 
bleven haaret. Ant. Tidsskr. 1846—48 S. 15. 
