Nu ér det en Kjendsgjernittg, at blandt alle Artei^ af Cohser- 
Vatisme er ingen seigere end den, som yttrer sig paa det religiøse 
I 
Gebeet, og det især hos Folk paa et lavt Trin af Cultur. Hvad 
Fædrene have betragtet som helligt eller baaret særegen Ærefrygt 
for^ det beholder sin Anseelse gjennem talrige Geherationer. Hate 
Fædrene hos de Afdødes Levninger nedlagt Redskaber af Steén 
med Eg eller Od eller skarpe Flintflækker, i den Tanké, at de 
derted sørgede vel for den Hedenfarnes Manes, da have Efter- 
kommerhe visselig vedblevet at brugé Steetl i samnie Héiisigt, 
endog længe efterat Metaller vare komne i Brug i det daglige 
Lit^. Mangen Grat, hvori hlan tinder Redskaber af Steen^ uden 
derhos at tinde noget Metal, kan derfor lettelig skrive sig fra en 
Tid, i hvilken Metaller forlængst have været bekjendte og brugte» 
Det mærkelige Gravkammer ved Herrestrup i Sjelland (Afinal. f. 
«. Oldk, 1842—43 S. 358 flg.)> i bris Indre kun fandtes Redskaber 
bør en med rødt omviklet liden Piil stikkes i Jorden mod Øst. NådrEii døér 
i Dragetimen, bør man for at rédde hans Sjel, bedække Liget med Rødt. 
Kaar en i et Bjergaar født Mand^døer, bør man bedække hans Lig med røde 
og blaae Klude. Naar En døer i Svinetimen, bør Liget ligeledes bedækkes 
med Rødt eller Blaat. For den, som døer under Sarain-Garrak (Maanen), 
bliver en Piil omviklet med blaa Silke stukken i Jorden mod Nord. For den, 
softi døer under Ylimtschi-Garrak (Merkur) liedstikkes eh Piil, ligeledes om- 
ttlnden med blaa Silke mod Vest. 
' Ifølge Josvas Bogs Ste Gap. 2det Vers udførte Israeliterne, efter Overgangén 
over Jordan Omskjærelsen med skarpe Stene, uagtet Metaller dengang for¬ 
længst vare bekjendte. Ja endnu omtrent 2000 Aar senere brugte Jøder i 
Æthiopien skarpe Stene til at forrette Omskjærelsen med, fordi saadanue vare 
brugte paa Josvas Tid. Dette beretter Eutychius (t Aar 939) i sine Annaler 
I S. 110, i en Commentar til nysnævnte Sted hos Josva (Citat efter Zeitschr. 
d. d. mong. Geselsch. 1 S. 64). Vi have ogsaa hos Herodot Beretning om 
Brug af skarpe Stene ved en religiøs Ceremonie. Naar, siger han i 3die Bog, 
8de Gap., Araberne slutte en Pagt, stiller en Mand sig mellem Parteme og 
gjør et Indsnit i Begges Haandflader ved de største Fingre med eu skarp 
Steen, tager saa en Snip af hver Persons Klædning, dypper den i Blodet og 
bestryger dermed syv Stene, som ere imellem Parterne. Romerne brugte la¬ 
pis silex ved Forbundsslutninger og Offerpræsten dræbte (fercit, percus$tG 
med den Offersvinet. Livius /, 24, 
