I 
l 
I 
131 
i 
l^rroas Søn maa finde. Og naar vi nu mindes, at Digtét Fjol- 
I vinnsmål fortæller om en Ungersvend, som søger efter og en- 
j lelig finder en Mø, hvis Navn netop er Menglo 6 ^ saa rinder 
, d Lys op for os 5 saa skjønne vi paa engang, at Fjolsvinnsmål 
I !r den savnede Fortssettelse af Grégaldr, at Slutningen af Svei- 
! lalsvisen og Fjolsvinnsmål er to forskjellige Former af en og 
amme Digtning, og at den dansk-svenske Folkevise har bevaret 
len oprindelige Enhed af to Oldkvad, hvis Sammenhæng var glemt 
. )aa Island for mange hundrede A ar siden. 
Jeg vil her ikke forfølge denne Combination, som jeg først 
1 lortelig har fremsat i Danmarks gl. Folkev. udg. af Svend Grundt- 
ig II, S. 667, i alle dens Resultater; det er heller ikke min Hen- 
igt, ligesom det ligger over min Ævne, at tyde Fjolsvinnsmål i 
; lets Helhed og alle dets Enkeltheder; jeg skal kun fremhæve de 
, igtigste af de Momenter, der vise denne Combinations Rigtighed 
i-g drage Nytte af den ved Kritiken af Teksten i Fjolsvinnsmål. 
Helten i dette Digt Svipdagr er altsaa den samme som 
Iroas Søn; vi gjenkjende Navnet tydelig i Folkevisens Sveidal 
videre forvansket til Svedal, Svendal, Svennendal, i Sve- 
ige til Svedendal, Silfverdal). — Folkevisen fortæller, at 
Iveidal efter at have gjæstet sin Moders Grav drager ud i frem¬ 
mede Lande for at søge den Mø som han elsker og dog aldrig 
lar set; han finder en Hyrde foran et Slot, hvem han udspør, 
I 'g han faar da vide, at dette Slot netop er hans Elskedes Bolig, 
^igesaa finde vi Svipdag straks i første Vers af Fjolsvinnsmål 
Udenfor en herlig Borg, hvor, som han senere faar vide, Menglod 
' 'or, og som bevogtes af Fjolsvinn: 
Utau gar^a 
, i ^ hann sa upp um koma 
r 
. {)ursa l)jdSar sjdt. 
f ■ f 
„Urgar brautir 
arna aptr hé&an; 
, attattu hér verndarvanr veru! 
B 
; Allerede hann i anden Linje viser, at Digtets rette Begyn- 
lelse er tabt: hann maa vise tilbage til en foregaaende, nu bort- 
P 
** formen til Enkelttalsformen uden dog derfor at sætte Grdgaldr i Forbindelse med 
Fjolsvinnsmål (se Kjøb. Udg. II. S 968; Oversætt. af ældre Edda III, 176). 
! 9* 
I 
I 
i 
II 
h 
