134 
Hvat er J)at flagSa 
er stendr fyr forgOrSum etc. 
indtil ; »e&a hvat viltu, vinlauss! vita?“ 
saa at lirgar brautir — indtil* verndarvanr vern kommeri 
til at danne anden Halvdel af andet Vers. Svipdag følger ikke| 
Fjolsvinns bitre Opfordring til ham, at han skal skynde sigbort^ 
men udbryder: „Fra Øienslyst stunde Faa bort, hvor de lifligtSyn] 
faa se. Gjærdet tykkes mig straale om gyldne Sale, her vilde jeg 
bo og bygge Da spør Fjolsvinn om hans Æt og Navn og til-i 
kjendegiver allerede herved (som Liining bemærker), at Borgeni 
ikke ubetinget er lukket, men kun aabner sig, naar den rettei 
vil ind; ti paa Navn og Æt skal Menglods Brudgom kjendes 
Svipdag dølger forsigtig sit rette Navn og spør saa, hvem deij 
eier den herlige Bolig, og Fjolsvinn svarer: Men glo d. 
Opfyldt af Længsel efter sin Elskede og greben af Forbau^ 
seise over Alt, hvad han ser om sig, fremsætter nu Svipdag er 
hel Række af Spørsmaal for Fjolsvinn om Borgen og dens Byg*i 
ning, om Midlerne til at komme ind i den, om det underfuldei 
Træ ved Borgen, hvis Grene brede sig ud over alle Lande, orr 
Menglod .og bendes Møer. Men Fjolsvinns Svar synes at visf 
ham, at det vil være en Umulighed at naa til Maalet: Den, son 
skal slippe ind, maa have fæidet den guldglinsende Hane Vid 
ovner; men for at faa Vaabnet, hvorved denne alene kanfældesi 
maa man bringe den gustne Heks, som eier det, et kostelig 
Stykke fra samme Hane. Det maa da være i Fortvilelse, a; 
Svipdag endelig spør, om No gen kan sove paa Menglods huldt 
Arm; men saa løses ogsaa hans Kvide ved Fjolsvinns Svar: „In| 
gen Mand det er, som kan paa Menglods hulde Arm sove, udei 
Svipdag alene; ham var den solklare Mø til Brud bestemt. 
For enhver Ukaldet er der altsaa lagt uoverstigelige Hindringer 
de Betingelser, som kræves opfyldte, er det en Umulighed at op 
fylde; — men Svipdag har blot ved at være den ene Udvalgt» 
opfyldt alle Betingelser; naar han kommer og nævner sit Navn 
da aabner Borgen sig af sig selv for ham^. | 
' Med urette formoder Svepd Grundtvig i Dann. gl. Folkev. II, 671, at et he.| 
I 
