135 
I 
1 
r. 
N 
1 
|l' 
1 , 
Medens Samtalen mellem Svipdag og Fjolsvinn strækker sig 
’ ~ dunkel og gaadefuld — gjennem den største Del af Fjolsvinns- 
mål, har den nyere Vise for Samtalen mellem Sreidal og Hyrden 
!' klin et Par simple Linjer; dog vil man ved Sammenligning iagt- 
• tage Overensstemmelse: Ogsaa i Folkevisen tales om Borgens 
i herlige og kunstige Bygning; om de glubende Dyr^ som vogte 
il den (Løve og Hvidbjørne, i Oldkvadet Hunåe); om; Møen, som 
I bor derinde og længes efter en Ungersvend. Kun denne Udkaar- 
^ ne kan slippe ind; Hyrden siger: 
3 nDer kommer aldrig Nogen levendes ind 
[ foruden Md unge SveidaL“ 
„Uden for min Jomfrus Port 
li 
u der staar en Løve saa gram: 
jj men er I den rette Sveidal, 
il saa frit kan I gaa fram.“ 
li 
Vi gaa tilbage til Oldkvadet: Svipdag nævner sit Navn, og 
t; Fjolsvinn raaber da til Møen: ,,Hør du, Menglod, her er en Mand 
: kommen, gak du Gjæsten at se! Hundene logre, Huset har op 
^ sig lukket, jeg tror, at det Svipdag er.^‘ Og aldeles ligedan 
' heder det i Folkevisen: 
^ Han gik til den gyldne Port 
i og ind der han saa: 
ij alle da var de Laase, 
, de faldt selv derfraa. 
. Løven med de hvide Bjørne 
de faldt den Herre til Fod. 
Naar det videre heder: 
^ Linden med sine Grene (eller: med sim? forgyldene Blade) 
* hun bugner neder til Jord, 
I' saa tør vi med Svend Grundtvig (Danm. gl. Folkev. II, 671a) i 
^ denne Lind se et svagt Skud af Undertræet Mimamei^r i FjbL 
i svinn smal. 
' Slutningen er i Fjolsvinnsrnål og i Visen væsentlig den sara- 
f me. Begge fortælle: der komme Bud ind for Møen, at hendes 
Brudgom er i Borgen; hendes Længsel og Savn bliver da til Gain- 
Afsnit mangler inde i Fj5lsvinnsmal, hvori der skulde have været fortalt om 
j Svipdags Vandringer og Kampe for at vinde Midlerne til at komme ind i Borgen. 
