137 
din Færd, hvad kaldte dig dine Forældre? af Æt og Navn skal 
jeg Jærtegn vide, om jeg blev dig til Brud bestemt.“ Til forstilt 
Uvidenhed er her intet Spor. 
Nu da vi have erkjendt Fjolsvinnsmåls Forbindelse med Gro- 
galdr og med den dansk-svenske Vise om Sveidal, er dette langt 
klarere. Ti naar Sønnen i Grogaldr V. 3 siger: 
i l)ar baS hon mik koma, 
\ • y I, 
er kvæmtki veit, 
moti Menglobu, 
saa synes han derved at tilkjendegive, at han aldrig har gjæstet 
Menglods Sale. Og i Folkevisen fremhæves det som et Hoved- 
i punkt, at Sveidal aldrig har set den Mø, for hvem hans Hjerte 
I er lagt i Traa, hvem han skal søge og tinde. Og den samme 
Forestilling tinde vi udtalt i flere beslægtede Sagn, som Svend 
Grundtvig i Danm. gl. Folkev. II, S. 669 tildels paapeger. 
Metriske Grunde ville med Nødvendighed føre til det samme 
I Resultat, hvortil vi ere komne ved Betragtning af Indholdet. 
I Hele Fjolsvinnsmål er digtet i regelmæssig Lj66ahåttr, saa at 
I hver Halvstrophe bestaar af tre Linjer, hvoraf de to første have 
‘ Rimstave sammen, medens den tredje har to Rimstave for sig 
I selv. Det samme gjælder om Grogaldr. ' Den anden Halvstrophe 
' i Fjolsv. V. 49 indeholder derirnod aldeles uregelmæssig fire Lin- 
r jer, af hvilke den tredje hverken ved Rimstave er forbunden med 
i! nogen af de andre Linjer eller rimer i sig selv, ti at og ert ere’ 
j altfor tonløse Ord til, at de skulde kunne danne Rim med aptr. 
: Denne Linje er altsaa aabenbart opstaat ved æn Forvanskning. 
' Jeg tror, at vi faa rigtig Tekst ved simpelt hen at stryge aptr 
1 og læse: 
j’ 'mi l)at varb, 
- er ek vætt hefi, 
Ij at l)ii ert kominn, mogr! til minna sala. 
[j 
i; Sidste Linje bliver ikke derved for lang; man jvfr. f. Eks. Grog. 
^ V. 11: ok ljåi f)ér æ fri6driugrar farar; Helg. Hund. H, V. 27: 
p ok knætta ek |)ér |)6 i fa6mi fei ask. 
i’ Vi maa endnu dvæle lidt ved Fjolsv. V. 35. 36: 
i' 
