200 
•> 
digt hllige at sige, at man ikke vilde tillade nogen Afæiidring 
den. Til at sikre Tokammersystemet almindelig Anvendelse inaatte 
det synes tilstrækkeligt, at man ikke Ibr nogen Art af Sager ud- 
trykkelig indførte Eetkammerbehandlingen. Committeefbrslagets 
Taushed om, hvem der skulde have Forslagsret i andre Sager, 
end dem, paa hvilke Tokammersystemet skulde komme til An- 
vendelse, om Formerne for Eetkammerbehandlingen og om, hvor¬ 
vidt de Beslutninger, som det udeelte Storthing maatte fatte, i 
Almmdehghed tiltrængte Kongelig Sanction for at blive gyldige, 
indeholder derfor et Vidnesbyrd om, at det ikke var Hensigten 
at tillade begge Storthingets Afdelinger at træde sammen til Af- 
gjørelse af nogen Sag. Især er dette klart deraf, at Committeen 
har undladt under en eller anden Betingelse at paabyde eller 
tilstede en saadan Sammentræden for det Tilfælde at gjentagne 
Behandlinger af en Sag i begge Afdelinger viste sig utilstrække- 
lige til at tilveiebringe Enighed mellem dem om et af Odelsthin- 
get antaget Lovforslag. Thi vil man først opgive den fuldstændige 
Gjennemførelse af Tokammersystemet, saa ligger det iinegteligt 
nærmest at tillade Afvigelse under ssadanne Omstændigheder, da 
man dog ved under behørige Garantier at aabne Adgang til en 
Fællesbehandling af et saadant Forslag har det i sin Magt at bøde 
noget paa Todelingeiis Ulemper uden ganske at opgive dens Fordele. 
Den blotte Undladelse af i noget og især i dette Tilfælde at 
tilstede en Fællesbehandling betegnede altsaa Committeens Me¬ 
ning paa en Maade, der maa være tilstrækkelig for den, som 
alene staaer paa den upartiske Fortolknings Standpunkt. Som 
senere Begivenheder viste afskar den derimod ikke al Foranled¬ 
ning til under Committeeforslagets Afgjørelse i Rigsforsamlingen 
at underlægge det en anden Tanke. At det for-den systematiske 
Fiildstændigheds Skyld og til Forebyggelse af al Tvivl og Vaklen 
var liensigtsmæssigt at tage udtrykkelig Bestemmelse om, at alle 
de. under hele Storthinget hørende Sager skulde behandles i Odels- 
thing og Lagthiiig, kunde imidlertid saameget lettere iindgaa 
Committeens Opmærksomlied, som end ikke det Adler-Falsenske 
Ddkast havde nogen enkelt Paragraph, der ligefrem og uden Om- 
