203 
sluttede Coustitutionscommitteen sig altsaa blot til det i andre 
Lande Sæd vanlige. 
Men heraf fulgte igjen, at de af Constitutionscommissionen 
foreslaaede Bestemmelser, som tindes i vor nuværende Grundlovs 
§ 77 til 79 ligesom i det Adler-Falsenske Forslag paatænkte at 
skulle gjælde om alle Storthingsbeslutninger, som ikke vare nævnte 
i den til Grundlovens § 82 svarende Paragrapli i Committeeforsla- 
get. Thi §§ 77—79 angaa efter sine Udtryk enhver i Medhold af 
af § 76 fattet Storthingsbeslutning, og dersom § 76 indeholder den 
almindelige Regel for Behandlingsmaaden af alle under Storthin- 
get henhørende Sager, saa komme §§ 77—79 til at indeholde cn 
ligesaa almindelig Regel om den Kongelige Sanction. Constitu- 
tionscommitteens Hensigt var altsaa at tillægge Kongen et næsten 
almindeligt, men dog kun suspensivt Veto. 
Det kan siges, at § 82, — der som bemærket ogsaa fandtes 
i Committens Forslag, — ikke stemmer med den her givne Eor- 
klaring. Fra Regelen om, at Storthingets Beslutninger tiltrænge 
Kongelig Sanction for at blive gyldige, undtager nemlig denne § 
Beslutninger, der enten aldeles ikke kunne fattes paa den i § 76 
bestemte Maade (see lit. f, der nævner Beslutninger, hvorved 
Odelsthinget sætter Odelsthinget eller Andre under Tiltale), eller 
som ialfald ikke hensigtsmæssigt kunne gives Formen af Lov (lit. 
a, c og d). Heraf synes det strengt taget at følge, at § 82 
allerede i Committeens Forslag maa have hvilet paa en stiltiende 
Forudsætning om, at Storthinget havde det i sin Magt at fatte 
Beslutninger i andre Former, end de i § 76 for Lovbeslutninger 
bestemte, og at Kongen ogsaa havde en Sanctionsret udenfor den, 
som § 79 hjemlede ham til disse. Det maa ogsaa indrømmes, at 
de nu i § 82 indeholdte Forskrifter fra den her omhandlede Side 
ikke staae i god Sammenhæng med det øvrige Indhold af Com¬ 
mitteens Forslag, saaledes som dette fremstiller sig efter den her 
givne Udvikling. Men deri ligger dog ingen Griind til at drage 
dennes Rigtighed i Tvivl. Den paapegede Mangel paa Sammen¬ 
hæng har nemlig sin tilstrækkelige historiske Forklaring. Con- 
stitutionscommitteen, som er bleven opmærksom paa, at Regelen 
4 
