208 
lede Beslutning, allerede faaet et Tillæg, hvorved Tokammersy- 
stemet modtog den væsentlige Afændring, at begge Storthingets 
Afdelinger, hvis de ikke kunne komme til Enighed om et af 
Odelsthinget antaget Lovforslag, skulle træde sammen for i Fæl- 
lesskab at afgjøre dets Skjebne. Og efterat den fuldstændige 
Gjennemførelse af Tokammersystemet herved er bleven opgivet, 
er der ikke længere tilstrækkelig Grund til at benegte Gyldighe- 
den af Rigsforsamlingens Fortolkning, forsaavidt den gaaer ud 
paa, at det samlede Storthing om Sager, som ikke nødvendigen 
ere Lovgivningsgjenstande, kan fatte Beslutninger, som ikke blive 
Love. 
Herved have da §§ 76 til 79 tabt den almindelige Virksom- 
hed, som det endnu ved Constitutionscommitteens Forslag var 
Hensigten at tillægge dem. Og først herved ere Grundlovens Be¬ 
stemmelser om den Kongelige Sanction komne til at lide af den 
Ufuldstændighed, hvis Forekomst er søgt forklaret gjennem disse 
Linier. Idet § 76, istedetfor som i Committeens Forslag at om¬ 
fatte alle de Storthingsbeslutninger, som ikke vare fornødne for at 
Lagthinget kunde blive constitueret, indskrænkedes til at gjælde 
om en vis Art af dem, ophørte nemlig ogsaa § 77 at betyde, at 
alle Storthingets Beslutninger tiltrænge Kongelig Sanction for at 
blive gyldige. Men herpaa har Rigsforsamlingen ikke været op- 
mærksofn; thi ellers maatte den have udfyldt det Hul, som ved 
Indstrækningen af det § 77 oprindelig tillagte Raaderum opstod i 
dens Bestemmelser. Det er altsaa langtfra, at der i denne Sags 
Sammenhæng, saaledes som den her er forklaret, ligger noget 
Beviis for, at Rigsforsamlingen skulde have villet gjøre den Kon¬ 
gelige Sanction overflødig ved andre Beslutninger end dem, der 
gaa ud paa Istandbringelsen af en Lov. Den historiske Sammen- 
« 
hæng viser med Hensyn til dette Spørgsmaal ikke Andet, end at 
der i Forslaget til Grundloven fandtes en udtrykkelig Regel, om 
at Kongen skulde have et Veto til alle ikke særskilt undtagne 
Storthingsbeslutninger, samt at Aarsagen til at dehne Regel i 
Grundloven har faaet en anden og snævrere Betydning, ei er at 
søge deri, at Rigsforsamlingen ansaa den uhensigtsmæssig, men 
