212 
Syvtal, fordi vi tælle syv Dødssynder, eller om de Tolv, og der- 
ved forstaae de tolv Apostle. Saaledes ere ogsaa de disse Tal 
tillagte Egenskaber og Prædicater kun Egenskaber og Prædicater 
for de ved Tallene betegnede Ting og som saadanne strax for- 
staaelige og begribelige; saaledes bliver f. Ex. Aanden betegnet 
som Eenhed, fordi den ikke mere er sammensat af yderligere 
forskjelligartede Bestanddele, men betragtes som fiildkommen 
eensartet og enkelt; Materien derimod heder Tohed, fordi man 
tænker sig den sammensat af to forskjelligartede Bestanddele, 
Jord og Vand, eller det Uendeligtstore og det Uendeligtsmaae. 
Kun altsaa fordi ved Eenheden forstaaes Aanden, ved Toheden 
Materien, tilkommer Eenheden væsentlig Activitet, Toheden væ- 
sentlig Passivitet, fordi nemlig Aanden tænkes som væsentlig 
virksom og skaberisk virkende. Materien derimod som væsentlig 
lidende og optagende i sig Aandens skaberiske Indvirkninger , . . 
Ikke af Tallenes Natur selv, men af de ved Tallene betegnede 
Gjenstande, ere altsaa de Tallene tillagte Prædicater tagne. 
Denne Roths Synsmaade, som vi have foretrukket at anføre 
med hans egne Ord, vilde, om den skulde befindes at være den 
rette, vende op og ned paa vort hele Begreb om Pythagoreismens 
Væsen, ja om den ældste græske Philosophie i Almindelighed. 
Spørgsmaalet er i egentligste Forstand et Princip-Spørgsmaal. Vi 
kunne nemlig overhoved ikke engang lade Pythagoreismen gjælde 
for en Philosophie, medmindre den har et Principj, medmindre 
den opsøger Noget, hvori den sætter Tingenes Væsen og sidste 
Grund, hvoraf altsaa Tingene ere at forklare. Nu' følger det af 
Principets Begreb, at dets Bestemmelser ene maae ligge i det 
selv og ikke hentes fra ydre Ting og deres empiriske Egenska¬ 
ber, medens snarere omvendt Tingenes Egenskaber af hine Prin¬ 
cipets eiendommelige Bestemmelser maae være at udlede og deri 
have sin sidste Forklaring. Et saadant Princip for Pythagoreis¬ 
men har man hidindtil fundet i Tallene. Deraf flød nu, at Tal¬ 
lenes Egenskaber maatte betragtes som principale'og dem oprin- 
deligt tilhørende, hvorimod Tingenes Egenskaber maatte være af 
afledet Art og netop — som» til sin sidste Grund — være at hen- 
