'I 
i 
|. 
i, 
i 
r 
[ 
) 
I 
føre til Tallene. Netop fordi Aanden betragtedes som Eenhed, 
derfor har den Eenhedens Fnldkommenhed, Activitet o. s. v., 
ikke omvendt. Efter Rdth er nu Tallet nedstødt fra denne prin- 
cipielle Stilling; Tallene have hine Egenskaber blot accidentelt. 
Der maatte altsaa søges efter et andet Princip, hvoraf Tingenes 
Egenskaber kunde udledes; thi forsaavidt disse kun empirisk an- 
tages, er den hele Betragtningsmaade endnu ikke philosophisk. 
Nu har Roth ikke vidst at angive noget andet Princip for Pytha- 
goreismen, men som dennes Indhold kun fremsat en vis „Idee- 
kreds^^ o: en mere eller mindre klart sammenhængende Række af 
Forestillinger om Verdens Oprindelse, om Guderne, om Menne¬ 
skets Sjæl^ og dens Bestemmelse o. s. v., der, netop forsaavidt 
den ikke henføres til en rationel Forklaringsgrund, snarere har 
Charakteren af en religiøs Dogmatik eller en Mythologie, end af en 
Philosophie. Dette hænger vistnok sammen med den i et tidligere 
Foredrag berørte Eiendommelighed hos den samme lærde Forsker, 
i den ældste græske Philosophie væsentlig kun at see en Overfø- 
relse af orientalske Ideekredse, hvorfor ogsaa paa græsk Grund 
Alt for ham faaer dette orientalsk-dogmatiske Præg og den frie 
Tænknings — dette egte helleniske Moment forholdsviis træder i 
Skyggen. Men da man ikke kan negte hans Verk store Fortje¬ 
nester, og at han med stor Lærdom og Skarpsindighed har blottet 
flere af den nyere Historieforsknings svage Sider, fortjener hans 
Grunde i ethvert Tilfælde en samvittighedsfuld Drøftelse.' 
Det omhandlede Spørgsmaal kan, som allerede i Forbigaa- 
ende antydet, ogsaa gives den Form: om Pythagoreerne holdt 
Tallene for Tingenes Substants (o'jj(a) eller blot som noget Acci¬ 
dentelt. Det Første betragternu Roth som Usands, og naar man 
alligevel har en Mængde utvivlsomme Vidnesbyrd — iblandt andre 
flere Steder hos'Aristoteles —, der udtrykkelig tillægge Pythago¬ 
reerne denne Opfattelse, saa søger Rotli at redde sin Paastand 
deels ved i Forbigaaende at vække Tvivl mod Aristoteles’s Auc- 
toriteti, deels ved ialfald at skjelne mellem den gamle, egte Py- 
‘ Wenn man dera Aristoteles in seiner Polemik unbedingt tranen muss, was kei- 
neswegs ein Glaubenspimct und Axiom ist. S. 870. 
