218 
sig kunde vel den „hellige Fiirfoldiglied“ betegne et andet Væ- 
sen (lT£?av xivi 9'jcriv), der saaledes kun var ænigmatisk antydet; 
men ustridigt ligger det endogsaa nærmest - i Overeensstem- 
melse med den forreste’n eenstemmige pythagoreiske Tradition — 
at forstaae derved Fiirfoldigheden selv (auTviv tit)v TsxpaxTTuv). At 
den betragtes og paakaldes som guddommelig, ja som Guddom¬ 
men selv, ja at det hele Udtryk har et vist mystisk-theologisk 
Præg, er sandt nok; men dette hindrer ikke, at netop Tallet an¬ 
sees for det Guddommeliges eget Grundvæsen. Det er just 
Tallet, der her bliver dyrket, som det, der udgjør Tingenes 
inderste og væsentligste Grund, og denne hele Invocation danner 
saaledes netop et Beviis for den overordentlige Betydning, som 
Tallene allerede da tillagdes. (Om Udtrykkets theologisk-mystiske 
Farve forresten senere noget Mere). 
Men lade vi end Pythagoras’s egen personlige Opfattelse, 
om hvilken vi have altfor liden særskilt kildemæssig Kundskab, 
.ae ved sit Værd, saa maa man tilstaae, at Rbth selv ikke er 
iOmmen vidt med at holde hvad han anseer for „Usands“ borte 
fra den ældre, egte „italiske“ Pythagoreismus, aldenstund han 
strax efter indrørnmer, at allerede med Telauges, Pythagoras’s 
Søn, en væsentlig Omtydning afPrincipet indtraadte, idet nu „Tal- 
begrebet blev opfattet i en ganske anden, for det orphiske Digt 
fremmed Betydning, nemlig i den reent formalt-mathematiske.^ 
Og det uagtet Telauges’s Skrivt skal være forfattet under Be¬ 
nyttelsen af Faderens efterladte Papirer og kun som en Bearbei¬ 
delse af dennes Ideer, hvoraf Roth endog vil forklare den Om- 
stændighed, at dette Skrivt af den senere Oldtid sædvanligviis 
tilskrives Pythagoras selv. Merkeligt er det ogsaa, at i det Ci- 
tat af Pythagoras, hvormed Telauges's Skrivt begynder*, og hvori 
Roth endnu fmder det egte med det orphiske Digt overeensstem- 
"E^a &s xiv åpiO-iro oua-tav afStov sJvai p-sv apyav irpop-ad^eaTaTav 
•CIO xavxof opævo xat yap xat xå? p-exa^j 9iJaiof, sxt 8s xai O-sioiv 
xcd {feoiv xai Saipovov 5 tap.ovap p i!?av. Jambl. de Vita Pyth. s. 146 
fin. p. 308. ed. Kiessl. 
