I 
221 
^ mere af Sigte. Man kan saaledes forestille sig, at der har været 
talet saalænge om det Ene, de Fire eller de Ti, hvormed et andet 
^ Forestillings-Indhold oprindelig , var forbundet, indtil dette er gaaet 
i i Forglemmelse og Tanken nu har dvælet udelukkende ved Tal- 
bestemmelserne selv. Alligevel er netop denne sidste Overgang, 
hvor længe den end. kan være efterhaanden forberedt, et ganske 
væsentligt Omslag, der netop sjnes betegnende for den helleniske 
Aand. Ægjpterne var det overhoved givet ahnelsesfuldt at samle 
og combinere qg fixere ved mere og mere forkortede Tegn (man 
tænke f. Ex. paa den ægyptiske Skrivts Historie), der med 
seig Troskab opbevaredes, men tilsidst stode som uløselige Gaader 
for det stirrende Blik. Det oprindelige sandselige Udgangspunct 
var tabt, og en ny, aandelig Betydning endnu ikke opgaaen for 
Bevidstheden. Dette skeer først da, naar Aanden, der 'har skabt 
Tegnet og deri egentlig opbevaret en sat, af Aanden selv ahnel¬ 
sesfuldt udhævet Bestemthed, men som oprindelig tænkes som 
, afhængig og underordnet, endelig vover at dvæle ved sin egen 
' Skabning som det Væsentlige ved Sagen selv. Dette er den 
egentlige Tænknings Begyndelse, til hvilken, som Psychologien 
lærer, den betegnende Indhildningskraft og Hukommelsen (disse den 
' segyptiske Aands meest charakteristiske Hovedevner) danne de 
j nærmest foregaaende Trin. Den helleniske Videnskab er ogsaa 
; først den egentlige Forklaring af Ægyptens gaadefulde Tegnfor- 
! raad, og vi nedsætte ingenlunde Grækeraanden, fordi vi ere vil- 
lige til at indrømme, at den har rnodtaget en stor Deel Stof "fra 
Orienten; thi først med denne Omsætning af Stoffet til Tanke 
} og Begreb hegynder Videnskaben^ der i egentlig Forstand er 
I Orienten fremmed. Denne Forestillingens Overgang til Begreb, 
denne Philosophiens Genesis, beroer nu nærmere paa, at Hoved- 
I vegten lægges paa den prædicative Bestemmelse, eller med andre 
j Ord: at Prædicadet betragtes substantivisk, substantielt og som 
I Sagens egentlige Kjerne. Thi Prædicatet er altid det Satte, det 
! egentlig Tænkte ved Sagen. Det Charakteristiske ved al tilbunds 
I tænkende, al virkelig philosophisk Betragtning, er stedse, at Sa- 
I gen sættes som Eet med dens Bestemthed, at den egentlig gaaer 
j 
I 
I 
