222 
op i Bestemtheden; thi forsaavidt der er en her ikke opgaaende 
Rest, da tilhører denne endnu blot Forestillingen. Al den Sky, 
som man lige til de sidste Tider endnu har for ligesom at over- 
give sig til Tankebestemmelsen og at tabe — som man mener — 
alt substantielt Fodfæste, er igrunden kun Forestillingens ~ i 
sidste Instants den sandselige Naturs — Modstræben mod at un¬ 
derordne sig Begrebet og Aanden. 
Vi indrømme gjerne, at Talbestemmelsen fra først af har-været 
tænkt prædicativ, og at ialfald kun en dunkel Forudahnen af dens 
^elvstændige Betydning har ført til at udhæve den og endog i et 
forkortet Udtryk at sætte den istedetfor en dertil knyttet substan- 
tiel Forestilling. Men denne Betragtningsmaade er endnu ganske 
uphilosophisk; philosophisk bliver Talbehandlingen først da, naar 
man vover at fastholde Tallet i og for sig som det Væsentlige, 
som Sagens egentlige Substants og Kjerne. Dette vigtige Tan- 
kefremskridt er det nu netop, som eenstemmigt tillægges den 
pythagoreiske Skole, og vi mene, al Sandsynlighed taler for, 
at det, som afgjørende for Skolens hele videnskabelige Betydning, 
allerede skriver sig fra dens Stifter, hvis Aandsoverlegenhed des- 
uden erkjendtes for saa stor, at han i udmerket Grad gjaldt som 
en Auctoritet hos sine Efterfølgere. Hvad der idetmindste gjen- 
tagende maa fremhæves, er at først ved hiin Opfattelse af Talle¬ 
nes Betydning bliver Pythagoreismen en Philosophiey og at Pytha- 
goras selv, om denne Tanke skal frakjendes ham, vel maaskee 
kan betragtes som Stifter af et moralsk-politisk Forbund o. s. v., 
men at han for den Philosophie, der benævnes efter ham, netop 
kun vil faae Betydningen af en Eponymos. Skulle vi beholde 
Forestillingen om Pythagoras som den store, epochegjørende Philo- 
soph, saa maa vi nødvendig tænke os, at han, med hvor liden 
Udførlighed og Bestemthed hans Tanke end har været udviklet, 
dog i ethvert Fald paa en eller anden Maade har nedlagt den 
frugtbare Spire til en Opfattelse, der alene sikkrer hans Skole en 
Plads i Philosophiens Historie. 
To Ting kunne vi imidlertid her indrømme. For det Første 
\ 
er Intet iveien for, ja det er endog af mange Grunde høist sand- 
