228 
fældig Biomstændigbed (f. Ex. den at Solen indtager det 7de 
Sted), saa glemme vi, at Tallet hist netop betragtes som det 
Væsentlige i Alt, medens alt Andet derved er mere eller mindre 
— eller maaskee endog conseqventere; lige uvæsentligt. Det er 
Principets egen Abstracthed, hvoraf den, som det synes, brogede 
og uforsvarlige Anvendelse er en Følge. Den yderste Conse- 
qvents, hvortil Pythagoreismen leder, og som vi ogsaa virkelig 
see at fremtræde i dens senere Periode, er at det Hele opløser 
sig i et.ganske vilkaarligt Spil, en Sammenblanding af Alt, hvor¬ 
ved man igrunden af Alt kan gjøre Alt. Men af dette reent vil- 
kaarlige Spil spores endog Mindst i den ældre Periode, hvor den 
vistnok ufuldkomne lagttagelse dog endnu ledejies af et vist spe- 
culativt Instinct, et umiddelbart Syn for Sagen, som uvilkaarligen 
heftede sig ved Bestemmelser, der i Virkeligheden vare væsentlige, 
medens senere Systemets Formalisme tog Overhaand og det in- 
stinctmæssige Indblik i Sagens Realitet forholdsviis tabte sig. Saa 
gaaer det jo stedse. Egentlig kan man derfor gjerne gaae ind 
paa, at Tallene i den oprindelige Pythagoreisme, netop fordi de 
betragtes som Tingenes absolute Væsen, igrunden ere mere end 
Tal — dog ikke fordi de gjenkaldte foregaaende mythiske eller 
empiriske Forestillinger, men fordi de ere en Forudahnelse af 
Ideen, og netop den, om man vil, vaklende og mangfoldige An¬ 
vendelse, som de snart fik, vidner om, at det dog er Talbegrebets 
Eiendommelighed, som væsentlig har gjort sin Ret gjældende. 
Og at det netop var det sidste, som fastholdtes og accentueredes 
ligeoverfor den empiriske lagttagelse — ikke omvendt— derom 
vidner udtrykkelig den Bemerkning af Aristoteles, at Pythagore- 
erne, for i sit Verdenssystem at faae sit betydningsfulde Tital ud- 
trykt, fingerede det tiende Legeme, Modjorden, (ocvtlx^ov) som 
endnu Ingen havde seet og Ingen kunde komme til at see. „Ef- 
terdi,^^ heder det, Titallet synes at være noget Fuldkomment og 
at omfatte hele Tallenes Væsen, sige de ogsaa at Himmelsphæ- 
rerne ere ti, og da kun ni ere aabenbare, antage de derfor som 
den tiende en selvgjort, Modjorden.i Saa langt er det fra, at de, 
1 
Ar. Met. 1, 5. 
