1 ;a ringen . , . . C — 31 , ww 7 
2:a » . ... C — 58, 4 
3:e » . ... C = 85, 6. 
Men då dessa värdens stora skiljaktighet från de funna 
icke kan tillskrifvas observationsfel, så synes man icke vara 
berättigad att här tillämpa Frauenhofers omförmäldta formler. 
Hvad de violetta ringarna beträffar, så gifva dessa ett 
äfven från Babinets formel mera afvikande resultat än som 
kan vara en följd af felaktiga mätningar. Våglängden för 
det violetta ljuset skulle nemligen blifva i medeltal endast 
0,”' w 000729; och om våglängden antoges, enligt Frauenhofer , 
till 0,””"000792, så erhöllos ändock de projicierade ringarnes 
diametrar för 4:a ringen 33,”' //? i i stället för den funna 34,6, 
2:a » 66, 5 » » » 6 4,o. 
Ehuru jag icke har anledning antaga en så stor fel¬ 
aktighet i observationerna möjlig, anser jag dock, att de vio¬ 
letta ringarna icke kunnat bestämmas med den skarphet som 
de röda, och förmodar för öfrigt, att färgernas superposition 
härvid haft ett större inflytande än vid de röda ringarna, 
som ock i allmänhet företrädesvis väljas till mätning. 
En fullständigare utredning af detta ämne, grundad på 
en sträng theori för denna klass af inflexionsfenomen, hade 
visserligen här varit på sitt ställe, men som inflexionsfenome- 
net i afseende på ogenomskinliga runda föremål, i och för sig 
sjelft, icke synes ännu vara tillfredsställande utredt, och för¬ 
klaringen ännu mera försvåras då dessa föremål befinna sig 
på sjelfva ögat, helst i sådant fall ljusstrålarnas svårbestämda, 
såväl väg genom ögat, som sammanträffande på näthinnan bör 
närmare utredas, och de studier jag hade önskat få egna 
häråt, blifvit af mina trägna embetsgöromål afbrutna, så har 
jag måst för närvarande inskränka mig till det nu anförda, 
hvaraf jag dock anser vara ovedersägligen ådagalagdt, att or¬ 
saken till de färgringar jag vid förrnämda tillfällen varse¬ 
bi if vit omkring ljussken varit en följd af ljusets inflexion 
