£51 
största, är lös och lätt pulfveriserad. Ett sällsynt fall förekom 
vid vestra stranden af söttvattensjön Långsjö i Saltviks socken, 
hvarest funnos kalk-rullstenar, hvilka voro mycket finkorniga, 
fria 'från petrificater, rent hvita och med lätthet läto sig pulf— 
verisera emellan fingrarne, så att man slutligen af dem erhöll 
ett hvitt pulver, fullkomligt liknande krita. 
Stats-Rådet Nordenskiöld, som hade sig bekant förhål¬ 
landet med de Åländske kalkrullstenarnes förekommande, upp- 
o 
drog mig, innan jag anträdde min Åländska resa, att noga 
undersöka huruvida öfvergångs-kalk skulle finnas i fast berg 
å Åland. Resultatet af undersökningen afgjorde, att detta icke 
är förhållandet. Man kan derföre med skäl fråga: hvarifrån 
hafvä de Åländske öfvergångskalk-rullstenarne kommit? Jag 
tror, att man har svårt nöjaktigt utreda denna fråga; — men 
då Diluvialfloden i Finska Lappmarken och Finland synes 
framgått med vestlig afvikning, så kan man väl antaga, att 
de icke kommit från Finland eller Ryssland. Sannolikare 
torde vara att de på något sätt kommit från Gottland, Öland, 
Skåne, Estland eller Liffland. 
Såkallade svafvelkisbollar anträffades stundom efter Åländ¬ 
ska hafsstränderna, ifrån £ till 4 ä 5 tums diameter. Svaf- 
velkisen i dem var Markasit (hvit svafvelkis). De hade flera 
besynnerliga former, och dessa hade ingifvit allmogen fördomar 
om dem och deras uppkomst. En, som jag medhade till Hel¬ 
singfors liknade ett litet klot, omgifvet med två emot hvar¬ 
andra vinkelräta band ^ ; en annan, ett klot med påsit¬ 
tande krona och ifrån denne utgående, till lika afstånd frän 
hvarandra, 5 ramar med klor. 
- Rörande Geschiebe (vräkstenar), så observerade jag stun¬ 
dom ofantliga block, hvilka, lösryckta fran fasta berget, igen- 
funnos från 50 till 100 famnar ifrån sitt ursprungliga läger¬ 
ställe, med correlatifva ytor. Flera 100 centner tunga block 
anträffades dessutom på klinterna af de högsta bergen å norra 
Åland, hvilka hade annan bergart (såsom grå granit) än om- 
