I 
V 
269 
borttagande blifva allt mer sällsynta. Det mesta deraf finnes 
o 
ännu ute på Skatterefvet på circa 6 Fots vatten. Lotsen Äke 
Larsson fann år 1767 härstädes en gammal ek med stubbe, 
topp och grenar. Likaledes har Hr General-Qvartermästaren 
Strussenfeldt, i sällskap med flere herrar af Fortifikationen, 
här funnit ikullfallna träd på 3 fots vatten, äfvensom han en 
annan gång träffat liksom en hel skog af vindfällen, liggande 
härs och tvärs öfver hvarandra. Dylika träd äro ock nu i 
o 
år 1770 genom Lotsen Ake Larssons anvisning utan svå¬ 
righet funna och uppdragna på 6 fots vatten, hvarvid för¬ 
märktes: att dessa trän merendels äro-understa delen af stam¬ 
marna till ganska tjocka trän, hvilka på en sida ännu ega 
den gamla, ehuru så alldeles murknade barkytan, att den är 
smidig och mjuk som lera, men å andra sidan äro mest in¬ 
till sjelfva kärnan af trädet afslipade, så att den nedvid roten 
(hvaraf tecken medfölja) bredaste stammen blir allt tunnare, 
smalare och nästan spetsig uppåt. Dessa smala ändar äro ock 
egentligen de, som finnas utur sanden framsticka uti nog 
lutande ställning och röja det under sanden befintliga trädet; 
hvaremot den tjockare ändan ej utan möda uppvindas utur 
en styfvare blålera, hvaruti den finnes sticka, och som till tyd¬ 
ligt bevis af bottnens beskaffenhet medföljer. Samma lera har 
utomdess funnits blandad med ruttna blad och leder eller 
knutar af rörhvass, samt mindre qvistar af träd med dess bark. 
Sjelfva trädet således upptaget är groftrådigt, och till flera 
tum så mört, att det yttersta deraf kan liksom smörjas, och 
en knif utan möda rännas djupt in déruti. Längre in är det 
mera långtrådigt och låter lätt dela sig efter fibrernas längd, 
är gulaktigt och liknar fullkomligen ek, som vid upptagandet 
är nog mör, men af torkning i luften blir hård' och låter 
tractera sig som horn. Verkliga stubbar med långa rötter 
var man nu ej i stånd att påfinna, men de uppdragna utvisade, 
att dessa trän icke på sin rot voro afhuggna, utan på sjelfva 
roten fallit omkull och troligen vid uppdragandet lemnat den 
efter sig uti lerbottnen. Uti djupare gropar, som här och der 
