274 
växter, utan ock på hela den norra rännekanten emot staden 
finnes mycket djup sand, samt under en god del af gamla sta¬ 
den finnes strata af mussleskal och tång, som vittna om haf- 
vets åtkomst på dessa efterhand genom fyllningar tillandade 
ställen, hvaremot hamndjupet efter hand sökt sig längre ut till 
dess nuvarande situation. Sedan Heljarpe ås vatten på detta 
sätt funnit väg genom landryggen, har det efter vestra längden 
fortsatt sitt lopp linea recta öfver de jemna grunden till ankare- 
bajen, der det genom det föreliggande refvet och vestra grund¬ 
höjderna fått en nordlig gång, som åter ikring Pilhaksbanken 
vändt sig genaste vägen till djupet. Alla grundens ännu va¬ 
rande beskaffenhet till höjd och dälder förklarar således på långt 
facilare sätt hela rännans lopp och böjningar, än det genom 
hafsströmmar allena kunnat ske, hvilket allena kan leda till 
bevis, att rännan på förenämnda sätt af Heljarpe å haft sin 
första origine, och i följe deraf alla grunden fordom varit högre 
land', inom hvilket samma å kunnat taga denna vägen.» — Krå- 
kelon utgjorde då en liten sjö, b vilken tagit sitt utlopp emellan 
Yahlgrundet och Skatterefvet. »Sedan denna rännan skurit sig 
nog djupt ned att vinna fri kommunikation med hafvet och 
uppstigande flod, började orten förtjena det namnet Lon eller 
Lun, som på isländska betyder ett ställe, der vattnet efter flo¬ 
den plägar stadna.» . . . »En dylik lon eller inom landet be¬ 
fintlig baj med smalt utlopp, som ock närmare torde upplysa 
denna Kråkelons formation, kan med tiden förmodas uppkomma 
vid de s. k. Hilleshögsdalarna, der man ifrån de djupa och 
vattensjuka torfmossarna ser ett långt utlopp mellan bergen 
formeradt ut till hafvet, hvilket när det blifver djupt nog in¬ 
skuret kan till en fullkomligare kanal och hamn blifva utsköljdt. 
Hela naturen leder på denna sidan så ögonskenligen till jord¬ 
sättningar genom undersköljning af vattendrag, att man ej myc¬ 
ket felar om man deraf förklarar, så mycket sig göra låter.» 
(p. 142 —'147). 
Från dessa betraktelser vänder sig Förf. till »hafvets verk¬ 
ningar på den äldsta förbeskrifna situationen», och visar huru 
