är troligt, att väl denna kanalens betydligaste stoppning före- 
lupit efter 1600-talet, men derined ock så långsamt tillgått, att 
man ännu i dag finner spåren deraf. — Rännans längd har 
icke ändrat sig, ej eller, så vidt finnas kan, öfra rännans di- 
rection, men öfra rännans bredd något, såsom synes af kar¬ 
tornas likhet på östra, men olikhet på vestra stranden. Äfven 
djupet har något aftagit i öfra rännan, men icke i stadsham- 
nen och yttre vestra längden, der dock stränderna blifvit nå¬ 
got ändrade, och norra grundet något utböjdt. Men vid de 
flesta af dessa och flera sednare förändringar hafva icke natur¬ 
liga orsaker, utan byggnader, sjunkna fartyg o. dyl. varit huf- 
vudsakligaste verkande orsakerna, (p. 168—195). 
Sammanfattar man alla dessa ur Wilckes handskrift Jånade 
iakttagelser, så synes deraf följa, att, enligt hans på dem grun¬ 
dade mening, de utanföre Landskrona under hafsytan belägna 
grunden en gång varit fast land, sammanhängande med nuva¬ 
rande fastlandet och bildande en i sundet utskjutande udde, som 
sträckt sig åtminstone ända till och med Vahlgrundet; att detta 
land varit till en del sumpigt, till en del skogbeväxt; att det 
bestått af hufvudsakligen samma lager, som nuvarande fasta 
landet, nemligen af sand, derunder blålera, och en med sten 
och flintor blandad grålera, hvilken på flera ställen hvilat på 
qvicksand; att denna landudde varit genomskuren af Heljarpe å, 
som delat sig i två armar kring den då sannolikt större Ko- 
ön, hvilka armar utanför denna förenat sig, — den nordliga 
armen der, hvarest nu Hälta-hålet riktar sig upp mot Orja 
Lik, — der också den nuvarande insjön bildat en reservoir 
för åns vatten, som derifrån tagit sitt lopp i den nuvarande 
hamnrännan mot sundet; att denna landudde, med en del af 
ån, försjunkit, antagligen derigenom, att den mellan ler- 
lagren befintliga qvicksanden kommit att utrinna: att det så¬ 
lunda sjunkna landet genom hafvets inverkan bhfvit utskuiet 
till grund och bankar; att derefter hafvet kunnat bryta in från 
Barsebecks-viken, hvarigenom Heljarpe å fått öppen väg att 
blanda sig med hafvet, och dess förra lall efter dess gamla 
