3 
genast silade vätskan anskjuter harmalin i secundära former af 
len rhombisk octaöder. 
Harmalin är ej, såsom vi förut ansett det, en färgad 
kropp, utan färglöst, men blir så lätt brunt af luften, särde-* 
les då ammoniak medverkar, att det är svårt att få det färg¬ 
löst. Dess salter äro svafvelgula, men harminsalterna färglösa. 
Harmalin består efter Hr Fritzsches försök af 
a t. 
procent. 
kol . . . 
. . 27 
73.672 
väte . . 
. . 28 
6.346 
qväfve . 
. . 4 
\ 2.718 
syre . . 
. . 2 
7.264. 
Harmin skiljer sig derifrån endast genom 4 at. väte, som 
harmin håller mindre. 
i 
3 . Oenanthsyra. — Sekreteraren anförde: Den af 
Liebig och Pelouze upptäckta så kallade oenanthsyran, har af 
desse kemister blifvit ansedd såsom bidragande till vinets 
bouquet och derföre fått namn af grekiska orden för vin och 
blomma, olvoq och av&og, oaktadt den tillhör så väl vinets 
som bränvinets' fuseloljor. Man har derjemte ansett den för 
en lägre syrsättningsgrad af radikalen till en annan syra, som 
erhålles genom behandling af oljsyra eller af ricinolja med sal¬ 
petersyra, och derföre kallat den förra oenanthylsyrlighet och 
den sednare oenanthylsyra. Till undersökning huruvida denna 
åsigt är grundad, har jag försökt att af den lägre oxiderade 
syran frambringa den högre, genom oxidation dels med sal¬ 
petersyra och dels medelst sammansmältning med brun blysu- 
peroxid, utan att dervid den högre oxidationsgraden blifvit 
frambragt. Med salpetersyra uppkomma andra syror, och der- 
ibland en fet syra, som synes vara ny, hvilken, då salpeter¬ 
syran utblandas med vatten, utfälles i form af ett lätt pul- 
verformigt ämne, som först efter en eller annan vecka sjun¬ 
ker till bottnen. Med brun blysuperoxid åter sönderdelas en 
liten del af syran och reducerar superoxiden till oxid, hvar- 
