50 
Taga vi i öfvervägande hvad som föregår då en svafls 
behandlas med en upplöst syrebasis, t. ex. kali, sa visar sig 
att en del af svaflans radikal utbyter med kalit syre moi 
svafvel, så att tillräckligt svafvelkalium uppkommer att mätte 
det öfriga af svaflan. Den bildade svresyran förenas met 
oförändradt kali, och lösningen håller en blandning, stundon 
väl också en förening, af ett syresalt och ett svafvelsalt, mer 
alltid i ett sådant förhållande, att det ser ut som hade syre¬ 
basen och svaflan, utan inbördes förändring, ingått förening 
Man kan, i de flesta fall, ur upplösningen utfälla svaflan til 
oförändrad vigt, ehuru det gifves flera sätt att på direkt vä; 
afskilja svresaltet. 
Gå vi till sjelfva kolsvaflans förhållande till kali i vat¬ 
ten, så blir detta alldeles detsamma, man får kolsyradt kal 
och kolsvafladt svafvelkalium, men verkan går högst långsam 
om icke kalilösningen är mycket koncentrerad. Gå vi deri- 
från till förhållandet af kalihvdrat med öfverskott af kolsvafl; 
nj 
i alkohol, så visar sig den skillnad, att en del af sjelfva al- 
koholn dervid förbytes till etyloxid; men dervid inträffar in¬ 
tet i öfrigt, som talar för att kolsvaflan dervid följer andn 
lagar, än de för svaflor vanliga, d. ä. att icke ett kolsyrad 
syresalt och ett kolsvafladt svafvelsålt bildas, men dessa ing; 
med hvarandra den kemiska förening, som vi kallat kolsvaf¬ 
ladt etyloxid-kali. , 
Efter den åsigt denna benämning innebär, består dett; 
. // " 
salt, om Ae betyder etyloxid, af KC + AeC; men om salte 
innehåller 3 gånger så många atomer af de enkla grundäm¬ 
nena, så består det, utan rubbning i deras relativa antal, a 
. / " t '/ 
(K C + Ae C) + c i (K C + Ae C), hvari sammansättningen följer d< 
vanliga lagarne och blir normal, och då man af analysen; 
resultat skall bedömma den rationella sammansättningen, si 
är det väl allt skäl att föredraga den, som instämmer me; 
vanliga föreningslagar, framför en sådan, som från dessa gö: 
* 
ett undantag. 
