61 
att låta dem under strykningen hvila på grofva parallelipipe- 
liska stvcken af mjukt jern, hvars nedra delar voro med 
starka magnetstänger förenade. Alla efterföljande försök äro 
lerföre på detta sätt anställda. Erinrande mig tillika de i 
fanuari-sammankomsten förra året meddelade försök, enligt hvilka 
m hästsko-magnets bärningsförmåga väsendtligen beror af an- 
tarets form och tilltager, när ankarets längd till en viss grad 
‘örminskas, har jag undersökt och funnit, att något analogt 
ifven härvid eger rum, ehuru variationerna, beroende af an- 
carets form, på långt när icke äro så betydliga, som hos bär- 
lingsförmågan. 
Efterföljande försök äro verkställda med: 
(A) en stålstång af 4 40 millimeters längd och 4 4 m - w -,2 
jocklek. 
(B) en stål-lamell af 250 /w - m - längd och tjocklek. 
Tiden för 4 0 oscillationer observerades, hvarefter magne- 
iseringen efter samma metod förnyades, ända till dess att 40 
örnyade strykningar på hvarje sida icke uti oscillationstiden 
istadkommo någon förminskning. Den begagnade hästskomagne- 
;ens bärningsförmåga var något mer än 4 0 kilogrammer. 
Oscillationstiderna för (A). 
1. Magnetisering enligt Scoresby med ett ankare, bestående 
af en lamell utaf mjukt jern af 54 m - wz -,t längd 4 7 mm - 
bredd 4" 2m -,i tjocklek. När ankaret fästades så att dess 
längd-riktning förenade hästsko-magnetens poler, hvarige- 
nom ankarets båda ändar skjöto utom polerna, erhölls 
oscillationstiden t— 957 
l. När ankaret fästades på tvären d. v. s. så, att dess bredd- 
riktning förenade polerna, blef £=94". 
3. Magnetisering enligt den Duhamelska metoden. De stry¬ 
kande stålmagneterna bestodo hvardera af 3 förenade stän¬ 
ger, hvilka blifvit magnetiserade till full mättning med 
samma batteri, som blifvit begagnadt till hästskons magne¬ 
tisering. t =s 9 4". 
