ytterst ringa öfverskott i elektromotorisk kraft hos det paret, 
hvars zinklösning var mer utspädd. ~Nu tillslogs litet svafvel- 
syra i denna zinkcellen, hvarigenom utslaget blef i motsatt 
riktning och den icke astatiska magnetnålen devierade 8 gra¬ 
der. Det af Pfaff uppgifna experimentum crucis för den 
kemiska theorien, att nemligen strömstyrkan tilltager, när den 
i zinkcellen befintliga syran fått mätta sig med upplöst zink¬ 
oxid, skulle kunna förklaras af en större ledningsförmåga för 
< 
elektriciteten hos den svafvelsyrade zinkoxiden, än hos den 
utspädda svafvelsyran. , Vi se af föregående försök att den 
elektromotoriska kraften verkligen är mindre, ju mer af fri 
syra är närvarande. För att profva om amalgamerad zink i 
detta fall förhåller sig lika med den icke amalgamerade, an¬ 
ställdes följande försök. 
N:o 6. Kopparen i koncentrerad lösning af CuS; 
a: den amalgamerade zinkytan ställdes i en cell, som blif- 
vit fylld med destilleradt vatten, hvartill helt obetydligt 
med svafvelsyra blifvit tillsatt, för att göra vätskan le¬ 
dande. Nu erhölls . , . K= 16,05 
b: vid tillsats af mer S, . K =16,38 
.c: ännu mer svafvelsyra . K= 16,50 
d: ännu mer svafvelsyra . K=1 6,73. 
Den elektromotoriska kraften var således i tilltagande 
med syrans koncentrationsgrad, hvilket samma resultat äfven 
erhölls när man combinerade tvenne par i motsatt riktning 
och sedan tillslog svafvelsyra i den ena zinkcellen. Likväl 
måste anmärkas, att den amalgamerade zinkens stora elektro- 
posivitet tydligen är ett sammansatt fenomen. Ty emellar 
zinken och qvicksilIret på den amalgamerade ytan måste elek¬ 
triska strömmar nödvändigt äga rum, hvilka, i det att dt 
förorsaka en dekomposition af vattnet, genom väte positifi 
polarisera qvicksilfret. Den med galvanometern uppmättd 
strömstyrkan är således den, som äger rum emellan t. ex 
kopparen å den ena sidan, samt zinken och det positift po¬ 
la risera de qvicksilfret å den andra. Försök med amalgamerac 
