180 
och sönderdela födan, i hvilket fall det också skulle blifva 
möjligt att af endast dessa fina, men ej så lätt förstörbara 
delar, hos både lefvande och utdöda former sluta till bygg¬ 
naden af djurens förlorade mjuka delar. 
Tungan, en mer eller mindre uppstående del af munhå¬ 
lans nedre yta, mellan på sidoväggarna belägna, med mer 
eller mindre mjuka hornartade papiller betäckta karunkler, 
består af en af muskler och brosk sammansatt apparat, öf- 
ver hvilken är spänd en hornartad skifva, belaggd med 
hårda tänder och hakar af kiseljord. Den främre ändan 
af denna membrana lingualis är blottad och böjd nedåt och 
bakåt, men den bakre till större eller mindre del innesluten 
i en slida, hvars botten innehåller den matrix, ur hvilken 
hinnan med dess beväpning alltjemt nybildas medan den fram¬ 
till afnötes. Genom muskelapparatens spel skjutes den framåt 
utom munöppningen och dragés åter in, hvarvid hakarna på 
dess yta gripa rofvet och sönderslita det, eller i vissa fall 
måhända deri ingjuta något giftigt ämne. Till formen är 
tunghinnan antingen kort och bred, och då nästan alltid hel 
och hållen belägen inom munhålan, eller den är lång och 
bandlik, och är då med sin bakre del stundom till största 
delen utstjelpt ur densamma inåt kroppshålan i inelfvornas 
mellanrum. I båda dessa fall består tunghinnans beväpning 
af ett stort antal tänder och hakar, ordnade i en lång följd 
af tvär-rader. Med undantag af de främsta, som äro föiv 
slitna, och de bakersta, som äro under bildning, likna de 
olika radernas tänder till formen hvarandra fullkomligt, — jag 
vet ännu blott ett undantag, Eledone cirrosa, der hvarannan 
rad är öfverensstämmande, men två hvarannan följande något 
olika. Man behöfver derföre beskrifva och afteckna endast en 
tvärrad för att gifva begrepp om dem alla. 
Hvarje rad är delad, efter tungans längd, genom en 
mer eller mindre utmärkt medellinea, som bildar en rhachis 
mellan de två motsvarande sidorna , dem jag vill kalla pleurm. 
